— 310 — 



som äggen tillvexa, skjuta de framför sig den omslutande fina 

 hinnan, och gifva åt öfre delen ^af munröret ett eget knöligt ut- 

 seende, bildande på dess vägg fyra ansvällningar ^fig. 7). 



Jag fann dessutom tvenne medusor, hvilka voro i allt öfrigt lika 

 med de ofvan beskrifna, men hade intet munrör, och, i följd deraf, 

 ej heller några äggstockar. Näringscaviteten var tydligt utbildad, 

 nedåt tillsluten, visade liflig strömning, och var hos den ena ge- 

 nom en skiljovägg delad i två rum, af hvilka hvardera upptog 

 två af kanalerna (fig. 6). Dessa medusor blefvo olyckligtvis vid 

 den närmare mikroskopiska undersökningen dödade, så att jag ej 

 fick tillfälle att göra några iakttagelser öfver deras vidare för- 

 hållande. 



Polyp-colonien lemnade hvarje dag en stor mängd medusor, 

 som lifligt svärmade omkring i vattnet. De medusor, som blifvit 

 fria på olika dagar, förvarades i särskilda kärl, så att jag alltid 

 hade ett rikt förråd af individer af olika ålder, och lätteligen 

 kunde följa deras förändringar. 



De första två dagarne af deras fria lif märktes ingen vidare 

 förändring, än att de mera fullständigt utbildade sina delar, så 

 att t. ex. alla tentaklerna blefvo lika långa, och att äggen be- 

 tydligt tillväxte och började utskjuta såsom knölar på munröret. 



På tredje dagen höllo de sig vanligen alla på kärlets botten, 

 hade blifvit hvitaktiga, opaliserande och rörde sig endast helt 

 svagt. Jag förmodade då att de voro döende, men vid noggran- 

 nare undersökning befunnos de ännu i flera afseenden fullt lifliga, 

 och isynnerhet spelade de särdeles flitigt med munflikarne, hvilka 

 snabbt utsträcktes och kastades hit och dit. Klockorna voro be- 

 tydligt contraherade, isynnerhet i den vertikala riktningen, så att 

 munnen ofta sträcktes långt utom öppningen i velum. Klockans 

 förut klara lager voro likasom stadde i en molekulär degenera- 

 tion, synnerligast det inre, som var dunkelt och kornigt. Fria 

 korn lågo äfven hopade på flera ställen i den förminskade klock- 

 hålan, och bland dem svärmade en talrik mängd vibrioner. 

 Strömningen i kärlen var obetydlig, stundom ingen, men i nä- 

 ringscaviteten var den fortfarande liflig. På det högsta förvånad 



