mende opmaerksom paa, at Fj eld parti erne gjennemgaaende ere 

 langstrakte i Retning fra N. mod S. Ved n0iere at se til opdager 

 man, at dette Forhokl hunger sammen med Hovedretningen af 

 steiltstaaende Spraekker, som gjennemsaette Fjeldet. Isser er dette 

 paafaldende paa Strsekningen mellem Laurvig og Sandefjord. Det 

 trader allerede paa Kystkarterne tydeligt frem, uagtet ingen Fjeld- 

 situation er anlagt; thi alle Halv0er og Fjorde sees udprseget 

 langstrakte i den nacvnte Retning. Hvorvidt det imidlertid gjael- 

 der det hele Syenitdistrikt, og navnlig om det gjelder overalt i det 

 Indre, er dog uvist. Andre Spraekkesystemer, ved hvilke det ogsaa 

 er vanskeligt at sige, om de have Gyldighed for storre Strteknin- 

 ger, optraede mere horisontalt eller skraatstillede. Man vil som 

 oftest finde, at det er Spra?kkernes Retning, som betinger Fjel- 

 dets Konturer. 



Vi vende os nu til vort egentlige Thema. I hele denne Egn 

 viser liver eneste opragende Klippe Viduesbyrd om den fordums 

 Isshuriny. Saadanne ere ofte for beskrevne : Kanternes Afrunding, 

 Fjeldets almindelige Glatning, Indgravering af som oftest retlo- 

 bende og indbyrdes parallele Striber og Furer. Specielt fra vort 

 Observationsfeldt bar man flere hidhenhorende Iagttagelser. 1 ) De 

 ligge imidlertid alle temmelig langt tilbage i Tiden og ere for en 

 Del gjorte afMsend, som havde sluttet sig til den nn forladte „Vand- 

 flomstheori' ; . 



Som et Exempel, der kan gjcelde for Isskuringens Art i Al- 

 mindelighed, afbildes her en meget karakteristisk Lokalitet (Fig. 2), 

 som viser Klipper, tilrundede og stribede af Is. 



Ved noiere Studium finder man, at det fornemlig er de opra- 

 gende Klippers Nordsider, som ere iiaavirkiMlc at Huiringen i denne 

 Egn. Grunden hertil er, at disse vende mod den Kant, hvorfra 



