18 A. CHR. BANG. DE SIBYLLINSKE ORAKLER I MIDDELALDEREN. 



s. Saa Dom. De Retfserdiges onde og gode Gjerninger sam- 

 menstilles; hvis de f0rste har vseret de overveiende, da Fordam- 

 melse; i modsat Fald „vita beata". VII, 20, 6. Efter denne Dom 

 en ny Sigtelse og det i lid. De Ufuldkomne perstringentur ab 

 igni, de Fuldkorane ignem non sentient. Inst. VII, 21, 6. De, der 

 saaledes ikke staa sin Pr0ve i Ilden, overgives til M0rket sammen 

 med de endnu ikke opstandne Ugudelige. Ibid. 21, 8. 



Som tidligere paavist, beror denne Anskuelse paa en Theologi, 

 der har faaet sin Udbildning i Tiden far Lactants. De „guddom- 

 melige" sibyllinske Udsagn, han anfarer som Bevis for Opstandel- 

 sens Virkelighed og Dommens Art, ere folgende: 

 Or. Sib. IV, 40 fg. 



Stjo-tciotov yap arcav jisporcov y^ vo C- a^' o^av rfiri 

 XOCTJIOU XXI. ahnfJTUV s'Xfr-fl xpfet£, Tfj'v freoc auTOC 

 icon\ff6i xphov acs^etc ft' ajjia suas^sae TS, 

 xat tots 5uffff£^sa? [xsv ini Co'cpov ev iwpi iciest. 



TCvsO|xa -9"soij Sovtos Tip.r|v> a|j.a xou £''cv auxotc. 1 

 For jeg gaar videre, b0r jeg gjore opmserksom paa, at Lac- 

 tants her vistnok har underlagt Oraklet en anden Mening end dets 

 genuine. Sammenligner man Begyndelsen af 4de Bog med Slut- 

 ningen af samme, t0r der vel ikke vajre nogen Tvivl om, at den 

 Dom, der her tales om, ikke er Indledningen til det tusindaarige 

 Rige, men den endelige og yderste. Lactants har imidlertid opfat- 

 tet de af ham citerede Vers, som om de talte om den foran det 

 tusindaarige Rige gaaende Opstandelse og Dom, og brugt dem som 

 Bevis for sin Luttringstheori. Han maa derfor have forstaaet Ud- 

 trykkene imfaXe og Suo-aspst? om de justi Christian^ „qvi sunt in 

 dei religione versati" (Inst. VII, 20, 5), men hvis onde Gjerninger 

 have havt Overvaegt over de gode, medens eucre{$stc er Betegnelsen 

 for dem, der have staaet sin Pr0ve baade i Doramen og i Ildpr0- 

 ven. Kun under denne Forudsaetning er der nogen Beviskraft i 

 Versene. 



