CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 8 2. No II. 81 



Art. 95 fundne Udtryk for dennes Normalvserdi med Hensyn til 

 den anden. Beviset selv er simpelt. Man faar 4 singulsere Til- 

 fselde : 



1) Kurverne berore hverandre; 



2) en faelles Normal, og da ogsaa Tangent, er fokal; 



3) en af Kurverne har parabolsk Gren; 



4) en af dem passerer / og J. 



I alle disse Tilfselde fyklestgj0res Exponentligningerne. Ende- 

 lig er Konstanten et Tal, da Systemet er absolut variabelt og 

 dette Tal 1, hvilket sees, naar man lader begge Kurver degenerere 

 i rette Linjer. 



104. Ogsaa til Identiteten mellem forste og andet Udtryk i 

 Formelen i Art. 102 findes tilsvarende Formel to plane Kurver imel- 

 lem, naar man nemlig gjor Brug af de i Art. 101 indf0rte Storrel- 

 ser. Indf0rer man nemlig istedetfor JZfc det analoge Udtryk, Pro- 



duktet il sin 91 af alle Sinusser til de Vinkler, hvorunder Kurverne 

 skjserer hinanden, finder man: 



mm' * mn t mn ^ ( QV) • /T (Q'h) . JTsill 9 M BiB,' 



1 JIsinai«j 



Anvendes nu de til Bi h0rende Linjer af Arten Ti (se Art. 94) 

 som Linjer I i Art. 101, gaar denne Formel over til: 



mm- + mn' + m u ^{B-M^. sinn'sO ^(Bi'Jfcfi. sinn*') IT sin yfnBiBj' 



m -rmn^. m u ^ j 1 , 



1 JTsin «ia'j 



en Formel, der afgiver den forlangte Udvidelse. Naar man nemlig 

 lader en af Kurverne vrere et Punkt, har man den omtalte tidli- 

 gere Formel. 



Vajlges til den ene Kurve en ret Linje, faaes et nyt Udtryk 

 for dennes Normalvserdi, nemlig: 



Vid.-Selsk.-Forh. 1882. No. 11. 6 



