'6 JAC. G. OTTO. OM OXYHEMOGLOBIN AF SVINEBLOD. 



sorn for Bundeblodskrystaller, idetmindste naar alle Koncentratio- 

 ner henfores til det ved 115° C. t0rrede Stof. Dette Resultat maa 

 vel naermest tydes saaledes, at den farvende Gruppe i begge Oxy- 

 ha?moglobiner er den samme. 



Ved Bestemmelsen af de spektrophotometriske Konstanter efter 

 den i foregaaende Afhandling beskrevne Methode fremkom neden- 

 staaende Vaerdier, hvoraf det ovenfor omtalte noksom fremgaar. 

 De i Tabellen indeholdte, af Iagttagelserne beregnede Extinctions- 

 koefficienter, e og s ', ligesom de tilsvarende Vardier af Absorp- 

 tionskonstanterne, A og A Q ', gjelder som ved alle tidligere med 

 Blod anstillede Forsog af denne Slags for Spektralregionerne D 32 E 

 — D 53 E og D 63 E — I) 84 E. 



| 00096957 

 ).00079572 



| 0.00099926 

 ).00092496 



0.70440 

 0.60250 

 0.74540 



0.93678 

 0.80092 

 0.96624 



.001384 

 0.001321 

 001343 

 001330 



0.001035 

 0.000994 

 0.001025 

 0.001005 



v 0.001345 (i.oiilOU ! 1.33 



For Oxyhemoglobin af Hundeblod er 



A = 0.001330 

 A Q ' = 0.001000, 



er absolut identisk for begge og lig 1.33. 

 Til hvilke Slutninger denne na>re Overensstemmelse af de op- 

 tiske Forhotd berettiger, og af hvilken Betydning de er for 

 i Noorden 1 gjort naermere 



Spektralanalyse, bar 



den kvan 

 Rede for. 



Med Hensyn til den Msengde Surstof, som 1 Gr. Svineha;mo- 

 globin kan optage, har jeg hidtil kun gjort et forebbigt Fors0g 



• phyaiol Chem. Bd. 4, S. 5 



