319 



Adgang Man stroer Stov eller les Jord pau den 



og endelig bliver Hjerneskallen lagt ovenpaa dem. Zeitschr. d. 

 deutsch. morgenl. Gesellsrh. B. VIII. S. 472. 



13. Lidt forskjellig herfra skildrer den beramte H. T. Cole- 

 brooke 1 den brahmanske Skik, formeentlig hos en anden Sect: 

 „Ved Hjaelp af to Grene, den ene af Samitraeet og den anden af 

 Palacatraset „brugte som en Tang" drager Sonnen eller den naer- 

 meste Beslosgtede forst Benene af Hovedet og dernaest de ovrige 

 Been ud af Asken." * 



14. Biskop Pallegiox beretter, 2 at Karing'erne, som beboe 

 en Provinds af Slam, braende sine Dode, hvorefter de tage et 

 Been af Hjerneskallen, haenge det op i et Traee tilligemed den 

 Afdodes Klaeder, Smykker og Vaaben. Derpaa udfore de Dandse 

 og Pantominer, ledsagede af Sorgesange. Endelig tage nogle af 

 de Gamle Benet og den Afdodes hele Dragt og gaae ben og be- 

 grave Alt hemmelig under en fjern Klippe. 



15. Jeg bar gjemt til Slutningen folgende maerkelige Beret- 

 ning otn et Hoveds Adskillelsc Ira Krnppen, saalydende i vita Ar- 

 nulfi Metenais: Da i Frankerkongen Arnulfs Felge paa et Besog 

 i Thiiringen, en Yngling var bleven dedssyg, hvis Beslaegtede og 

 Ven, Odilo, var en af de Fornemme i Kongens Suite, og dennes 

 Afreise forestod, vidste Odilo intet at foretage sig ined den syge 

 Yngling, men befalede, at man skulde afhugge den Doendes Ho- 

 ved og, efter Hedningerues Skik, overgive Kroppen til Ilden (ut 

 languentis capite amputato cadaver more gentilium ignibus tra- 

 deretur). 3 Jae. Grimm drager beraf den Slutning, at det ogsaa 

 i Thiiringen var tilladt at tage Livet af opgivne og fortvivlede 

 Syge, uden at oppebie den naturlige Dod, - noget som stemte 



