133 



en Hest for at offre den til fiiranja-Garbha, som deraf ernaerer 

 sig. Den, som fremstiller Offerdyret og den Pra-st, sum slagter 

 det, fremstille i Tanken sig selv og offre sig selv i dette Symbol 

 paa Hiranja-Garbha 1 ." 



I et Citat af Vrihad Aranjaka heder det: „Acvamedha er ikkc 

 den imposante Ceremonie, som falder Menneskene i 0inene; det 

 er ikke blot Hesten, man offrer. Hesteofferet er Billedet af en 

 dyb Betragtning. Det er nodvendigt, at den, som offrer, er sig 

 vel bevidst, at han selv er denne Hests Billede, (skal formentlig 

 hede: denne Hest er bans Reprassentant). Alle fornuftige Vassener 

 virkeiden Hensigt at sanke Frugterne af sine Gjerninger; Frug- 

 ten af Acvamedha er den, at lette for Mennesket Indbostningen 

 afhans ovrige Gjemingers Frugter. Det er den Vei, paa hvilken 

 han kommer lige from til del Maal, hvortil hans ovrige Foreta- 

 genders Veie fore ham. 



Hestens Hoved er den klare Morgen; 2 dens 0ie er Solen; 

 Vinden er dens Pust, dens Mund udbreder ved at aabne sig 

 Varme i Universet; dens Legeme er det hele Aar; dens Ryg er 

 Himlen, dens Bug Atmosphreren, dens Hover Jorden, dens Side 

 Rummet; dens Ribben ere Rummets Hjorner; andre Lemmer ere 

 Aarstiderne o. s. v. 



Vrihad Aranjaka anbefaler at forrette Offeret mindre i Vir- 

 keligheden end i Aanden. 



Ogsaa i vort Norden var Hesteofferet et af de vigtigste af de 

 aarlige Oftere. Ved Vinternatstid offredes Heste til Frey (Freys- 

 Wot); thi da ventede man snart den oplivende Sols Tilbagekomst. 

 Det var ved et saadant Oftergilde Midtvinterstid paa Mere i det 

 ThrondhiemskR -At RonrlP.mf tvnntr Konfr Haakon den Gode til 



