134 



Hesteoffere kunne vistnok tamkes komme i Brug hos forskjel- 

 lige Folkeslag, uden at det ene har laant Skikken af det andet; 

 men den Omstrendighed, at det i Indien og i Norden holdtes paa 

 samrne Aarstid, synes at tyde paa, at Skikken er af Norranerne 

 medbragt fra deres gamle Hjem i Asien. 



Men, hvad man nu end deramer herom, vil man sikkert er- 

 kjende, at en Skik, som staaer i nser Forbindelse med Hesteoffe- 

 ret og som jeg nedenfor skal omtale, ikke lettelig kan tsenkes 

 optagen hos forskjellige Folk uden at det ene har laant den hos 

 det andet. 



Flere af de gamle indiske Sagnsarnlinger, som baere Navn 

 af Purana, berette, at adskillige indiske Fyrster i oldgamle Tider 

 foretoge Hesteoff'ringer, og de Regler, som derved befulgtes, vare 

 felgende : 



„Hesten maa vsere eensfarvet (heist hvid), uden Lyde, med 

 gode Tegn, ung og velskabt. Paa en lykkelig Dag qpaa den, 

 som bringer Offeret, berere Hestens Hoved med Leer fra Ganges, 

 Sandeltr.-e, en liden Steen, Riis, som ikke er skilt fra Skallen, 

 Blade af Durvagrajs (Agrestis linearis), Blomster, Frugter, tyk 

 Melk, renset Smer, Manie, en Muslingskal, Lampesod, Sennep, 

 Gold, Solv, Metal (formentlig Kobber), en Lampe, et Speil og 

 flere Ting, i det han fremsiger foreskrevne Formularer. Derpaa 

 bades Hesten i Vand, hvori man har lagt en Kugle, sammensat 

 af.forskjellige Trseers Bark og Kryderier ; derpaa bliver den prseg- 

 tigen opsadlet. Saa paakaldes Guden Indra og indbydes til at 

 komme og tage Vare paa Hesten, som skal til at slippes 10S. 

 Paa Hestens Pande testes en Seddel, indeholdende falgende Ind- 

 skriii paa Sanskrit: „Jeg frigiver denne Hest, hengivende den 

 til at oftres. Hvosomhelst, der er stasrk nok til at tage den, lad 

 ham tage den J Jeg vil komme og befrie den. De, som ikke 



til Offringen medbringende Tribut." Derpaa loslades Hesten og 

 l0ber ferst omkring i tolv Maaneder, fulgt af Tjenere, som hore 



