140 



endog en Stafet, paa hvis hurtige Fremkomst der Isegges saa 

 megen Vaegt, straffes for Brugen af en indviet Hest, kan man 

 slutte sig til at der maa vente den, som i egne Anliggender vover 

 at benytte en saadan, en meget Strang Straf. 



Ogsaa vore hedenske Forfsedre brugte at indvie Heste, og 

 havde om Virkningen af Indvielsen den samme Anskuelse, at 

 Ingen maatte ride paa en indviet Hest. 



Jeg skal herom anfore folgende Steder af Munehs Nordmaen- 

 denes Godel.iere i Hedenold. Det heder S. 15: Paa flere Steder 

 i Norge, Island og i Sverige vare Heste ham (Froy) helligede; 

 saadanne kaldtes Froyfaxer .... Hovedoffringen for Fr0y 

 (Froyblot) foretoges ved Vinternatstid ; thi da ventede man snart 

 den oplivende Sols Tilbagekomst." Paa samme Side leengere nede 

 heder det: „En saadan til Froy helliget Hest, som ovenfor er 

 narnit, havde Hovdingen Hrafnkel paa den ostlige Kant af Island 

 i det lOde Aarhundrede. Hesten hed Froyfaxe og Ingen maatte 

 ride paa den, da en af hans Huuskarle alligevel havde overtraadt 

 Forbudet og redet paa Hesten, maatte han bode derfor med Livet. 1 



En anden Islanding, ved Navn Brand, blev kaldet Faxa- 

 Brand fordi han gjorde saameget af en Hest, kaldet Freyfaxe, at 

 man holdt for, han troede paa den som paa en Guddom. 2 



Hvorvidt vore Forfsedre foretoge Indvielsen med visse Cere- 

 monier, og i saa Fald med hvilke, vides ikke. Usandsynligt er 

 det ikke, at de med Skikken ogsaa have vedtaget nogle af de 

 Ceremonier, som i Asien iagttoges. 



