145 



Det Samme, nemlig, at den absolute Identitet dog er nsermere 

 beslaegtet med det Ideale end med det Reale, ligger ogsaa, som 

 tidligere bemserket, deri, at det Ideale stedse fremtrEeder som det 

 Heiere, Maalet, hvortil Alt strceber hen, da jo dog dette her netop 

 er Identiteten selv. 



Men forsaavidtsom det Absolute hos Schelling altsaa er mer 

 idealt end realt, hvad jeg tror i det Foregaaende tilstrtekkelig 

 at have godtgjort, er det saa at sige ikke lajnger upartiskt, ikke 

 leenger den rene, absolute Identitet. Der bliver en Strid mellem 

 Systemets idealistiske Tendens og dets Princip som Identitetssy- 

 stem. Laegger man Accenten paa hin Ideahsme i Systemet, f0rer 

 det, som paavist i Afhandlingens forste Del, over i Hegelianismen. 

 Logger man deri mod Vegten paa Identitetssystemet som saadant, 

 indtraeder der naturligen en Reaction i Retning af Realiteten. Er 

 det Absolute den rene Identitet, saa skulde det egentlig holde 

 sig frit for denne Modssetning af Idealitet og Realitet, men saa 

 er det ogsaa ligegyldigt derfor; det er ligegyldigt, om man fra 

 fWst af opfatter det mer idealistisk eller mer realistisk, og bliver 

 det den ene Gang mer idealistisk opfattet, trader det altsaa den 

 ene Gang me r over paa Idealitetens Side, kreever netop dets 

 Vaesen som Identitet, at det den anden Gang nfermer sig mer 

 Realiteten, for saa at sige at gjenoprette Ligevegten. Hvad der 

 her som en Skjaebne fuldbyrder sig paa Schellingianisrnen, er 

 °etop, hvad der efter dens egen Lajre foregaar i Virkeligheden, 

 °g hvorpaa dennes Bestemmelser bero: fordi Idealitet og Realitet 

 ere uadskillelige, ere Et, vresentlig, d. e. ved Identiteten, som er 

 dem begge, maa denne, naar den actualiserer sig ved at give 

 Realiteten Overvegten, nedvendigvis samtidig actualisere sig ved 

 a * give Idealiteten Overvegten, eller for at benytte Aphorismernes 

 Pormler : naar Gud aabenbarer sig ved at inddanne Uendelighe- 

 den i Enheden, maa han samtidig gjore det ved omvendt at ind- 

 danne Enheden i Uendeligheden; den reale og den ideale Verden 

 ere saaledes samtidige; kun i alle Potensers Samtidighed exisre- 

 re r den absolute Identitet, hvad der ogsaa udtrykkelig bemeerkes 

 f Ex. i „Darstellung etc." §44. Denne naturlige Reaction, hvor- 



