146 



gaar ud fra Forinlerne i Identitetssysfcemet f. Ex. fra den absolute 

 Fornuft, som er den absolute Identitet af det Ideale og det Reale, 

 eller det Absolute, Gud, som Identiteten af Enhed og Uendelig- 

 hed, af det Affirmative og det'Affirmerede. Vi have nemlig over- 

 alt den samme Identitet af det Ideale og det Reale med oprinde- 

 lig Helden til det Ideale og den samme Modssetning, i Grunden 

 en Modssetning mellem det Formelle og det Reelle. Vi faa efter 

 hvilkensomhelst af disse Formler den samme Bevajgelse, den 

 samme Proces : Identiteten som det Absolute skulde vsere absolut 

 hsevet over Differensen; men saaledes, som det rent Bestemmel- 

 seslose, lader det sig ikke fastholde, den maa enten som den rene 

 Veeren blive Principet i den dialektiske Beveegelse, eller den vil 

 uvilkaarlig, uden at skulle det, bestemme sig i Retning af, helde 

 til den ene, nemlig den ideale Factor. Derrned er imidlertid den 

 Modssetningernes Ligeveegt, der ligger i dens Begreb som deres 

 Identitet, forstyrret; der indtreeder saaledes med den samme Na- 

 turnodvendighed en Reaction, der gjenopretter den forstyrrede 

 Ligevaegt ved ligesaa uvilkaarlig at bestemme Identiteten i Ret- 

 ning af det Reale. 



Hvad vi her have deduceret, er Grundprincipet i „Philosophi- 

 sche Untersuchungen iiber die menschliche Freiheit etc." For 

 at indse Dette, maa vi imidlertid kaste et Blik paa Bestemmel- 

 serne i „System des transscendentalen Idealismus." Jeget kom- 

 mer til Bevidsthed kun derved, at det begraendser sig. Denne 

 Grsendse er for den subjective Virksomhed i Jeget ideel, for den 

 objective reel. For nu at Jeget skal anskue sig som begrsenset, 

 altsaa Gramsen som sin, d. e. fornemme, maa den subjective 

 Virksomhed baade skjelnes fra og refereres til, identificerefl med, 

 den objective Virksomhed, hvilket sker derved, at denne er be- 

 graenset, men oprindelig ligesaa ubegraenset som bin; Grcensen 

 bliver altsaa noget Fremmed. Jeget er altsaa overhoved theore- 

 tisk ved at anskue sig selv som ideelt, og det, hvorved det bliver 

 reelt. Graensen, som noget Fremmed eller, det er som theoretisk 

 idealiserende, hvorimod det bliver praktisk, Villie, ved at anskue 

 sig som selv begraendsende sig, altsaa tillige som begrsendset d. e. 



