153 



dette i Grunden ideelle Absolute mer realistisk, fortr'msvis maatte 

 soge det i den absolut ideelle Side af Tilvserelsen, den religiose. 

 Medens saaledes Identitetssystemet vsesentlig fremstiller os Idea- 

 liteten i Realiteten, bliver Nyschellingianismen omvendt vaisentlig 

 Realiteten i Idealiteten. 



Efter saaledes at have fremstillet den nye Phases Grundprin- 

 cip og givet dens almindelige Charakteristik, skulle vi nu betragte 

 den lidt neermere efter dens vsesentligste Detailler, d. e. den Pro- 

 ces, hvori det Absolute, d. e. her, ikke som for den absolute 

 Fornuft, men den absolute Villie, foder eller aabenbarer sig selv. 



Forst i denne Selvaabenbarelse eller Selvproduction existerer 

 virkelig det Absolute. At Differensen er Identitetens Virkeliggjo- 

 relse, det er en Tanke, som vistnok Jigger i Schellingianismens 

 Princip f. Ex. deri, at Alt er „Selbsterkennen des Absoluten der Form 

 des Seyns naeh," denne Selverkjendelse er jo nemlig dets Direm- 

 tion i Subjectivitet og Objectivitet, men eo ipso deres Identifica- 

 tion og dermed det Absolutes Virkelighed („das Ich ist unmittel- 

 bar durch sein Gedachtwerden" og „das Ich ist ein sich selbst 

 zum Objekt werdendes Produciren,* oprindelig absolut ikke ob- 

 jectivt „System des transsc. Ideal. u 1 og 2). Denne Tanke er 

 dog nok, som Michelet bemajrker, ikke udtalt for i „Jahrbucher 

 der Medicin" og er forst i Nyschellingianismen bleven af gjen- 

 nemgribende Betydning. Forst derved er Processen bleven noget 

 Mer end et vexelvist Omslag, altsaa en Cirkel, nemlig enUdvik- 

 ling, med andre Ord : forst derved faar Differensen virkelig Be- 

 tydning for det Absolute, forst derved bliver det Absolute selv i 

 sin Totalitet noget Concret. Der kan derfor va?re nogen Grund 



Charakter, og det Absolute i Almindelighed her kaldes Gud. 

 Men netop dette Theosophisk-Mystiske bernr dog derpaa, at Gud 

 ikke er bleven virkelig personlig opfattet, men netop som det saa 

 at sige Personligheden Opslugende, med andre Ord, at, som det 

 netop i hine Aphorismer hedder: „Gott and das Alt sind vollig 



