155 



i Bevsegelse. Det hedder: „Und der ewige Geist, der das Wort 

 in sich und zugleich die unendliche Sehnsucht empfindet, von der 

 Liebe bewogen, die er selbst ist, spricht das Wort aus, dass nun 

 der Verstand mit der Sehnsucht zusamrnen freischaffender und 

 almachtiger Wille wird, und in der anfanglich regellosen Natur, 

 als in seinem Element oder Werkzeuge, bildet." Dette er nu 

 overhoved ikke meget klart. Enheden som det tredie Moment 

 er efter Dette ikke ncermest Aanden. Ferst denne Enhed er det 

 Concrete ; den er derfor den over Modssetningerne hfevede, altsaa 

 fri, skabende Villie. Den almregtige Villie svnes for det Forste 

 at maatte vsere identisk med den evige Aand, der udtaler Skaber- 

 ordet, men kan dog adskilles derfra som Moment i Aanden, der 

 kunde siges at have Villien. Denne Distinction fastholdes imid- 

 lertid ikke: det hedder 364, at det af Grunden hrevede Princip, 

 Menneskets Selvhed, ved sin Enhed med det ideale er Aand, og 

 laenger oppe: Gud som actu existerende (altsaa det Concrete, 

 Enheden) er Aand, (som saadan aabenbaret i Ordet). 



Der er heri en Uklarhed, som kan siges at bero paa en Vak- 

 len mellem det reldre System med dets nmiddelbare Modsoetning 

 af Identitet og Differens og Nychellingianismen med dens Udvik- 

 ling af det Vserende gjennem tre Momenter. Den Begyndelse til 

 Nyscheliingianismen, som vilde ligge i en Distinction af den ska- 

 bende Villie, som det tredie Moment, nemlig Concrethedens, fra 

 Aanden selv som den, der er, iudeholderi sig, alle disse tre Mo- 

 menter, er imidlertid, som allerede paavist, ikke fastholdt og, som 

 v i senere ville faa se, er i Nyscheliingianismen Aanden ikke den, 

 som er alle Momenterne, men blot det tredie Moment, det Hos- 

 sigvaerende. Som den concrete Enhed er altsaa Gud, den evige 

 Aand, skabende; Skabningen stammer fra Grunden og er netep 

 derved skilt fra Gud, dette er dens Selvhed, og dens Modsfetning 



deri, at Principernes Enhed hos den er opleselig. Selvheden er 

 v ed sin Enhed med det ideale Princip Aand, og selve denne 

 Forbindelse, det, at Mennesket, som selvisk s.-ereget Vajsen er 

 Aand, det er dets Personlighed (heri Spire til Nyschellingia- 



