157 



saadanne ere udelukkede fra den, ikke udsiges paaengang; den 

 har saaledes intet andet Prsedicat end Prsedicatleshed (ligesom 

 „der Herr des Seyns"); derimod kunne de udsiges om den hver 

 for si g, (»den er i dem begge paa samme Maade," d. e. som Helt) 

 og dermed bryder Dualiteten („wirkliche Zweiheit der Principien," 

 to Vaesener, forskjelligt fra Modssetningen, hvor Toheden er 

 ideel) umiddelbart frem af Indifferenseii. Saaledes uden Indiffe- 

 rens ingen Dualitet. Indifferensen er saaledes baade Grundens 

 og det Existerendes (det Ideelles) Vasen, det ene Vfesen, der i 

 sine to Virkemaader (Vredens og Kjserlighedens Villie) virkelig 

 skiller sig i to Vsesener, saaledes, at den er i dem begge paa 

 samme Maade d. e. som Helt, nemlig den ene Gang som blot 

 Grund, den anden Gang som blot Vsesen (ideelt). Der famles 

 her, som vi se, efter en reel Enhed, hvis Prsedicater Modsaetnin- 

 gerne skulde vsere; men ogsaa Modsaetningerne ere reelle, og 

 Dualiteten er derfor ikke overvunden. 



Jeg har dvaelet saa udforligt ved dette heist interessante 

 Skrift og navnlig ved Slutningen, fordi vi her se, hvorledes Schel- 

 ling arbeider sig ud af sit tidligere System, og hvorledes der ved 

 dette Vendepunkt i hans Udvikling aabner sig for ham en ny, 

 rig Verden, en Verden, som dog endnu, hvad der dels fremgaar 

 af hans ofte famlende Terminologi, og dels udtrykkelig tilstaaes, 

 staar temmelig uklar for ham. 



Vi have, som vi se, paa en vis Maade her de samme Mo- 

 menter, som i Identitetssystemet, nemlig den reelle Factor, (Grun- 

 den, Lamgselen, Morket, i Skabningen Egenvillien, i Gud Vredens 

 Villie) den ideelle (det Existerende, Veesenet, Forstanden, der 

 skiller, altsaa bestemmer, Lyset, Universalvillien, i Gud Kjserlig- 

 hedens Villie) og disse Modsretningers absolute Identitet Aanden. 

 Men vi se ogsaa, at disse Factorer og med dem den hele Proces 

 har faaet en anden Charakter og Betydning. Idet nemlig det 

 egentlig ideale Absolute er bleven bestemt som i sig realt, bliver 

 det Hele ligesom overflyttet i den praktisk-psychologiske eller 

 ethiske Sphere, nemlig i Villiens, Gemyttets, i Per so n I i g h e- 

 dcns. I dens Lys og i Forhold til den s Udvikling sees nu alle 



