159 



som en Trang dertil ; den er den dunkle Grund og Laengsel, ikke 

 det Reelle og Individuelle, men Basis for al Realitet og Selvhed, 

 det, hvorved Vaesenet er reelt og individuelt; den ideelle frem- 

 bringer sanimen med Grunden, ved at bestemme den, det Con- 

 crete; men Bestemmelsen har en dobbelt Natur: den er det Saer- 

 egne, hvorved den ene Ting skiller sig fra andre, men ogsaa det 

 Almindelige, hvorved den forenes med andre, og derfor hedder 

 det, at den ideelle Factor, Forstanden, i Skabelsen skiller Natu- 

 rens Kraefter for at ndfolde den deri skjulte Enhed; hint er Le- 

 gemets Stof, dette Sjaelen. Forstanden frembringer altsaa det 

 Concrete, Legemet, ved at skille Kresfterne i Naturen, Sjaelen 

 ved eo ipso at udfolde den skjulte Enhed. Det tredie Moment 

 er Resultatet af Processen, det Concrete, men som saadant ogsaa 

 det, der saetter Processen i Gang; det er Aanden, den absolute 

 Identitet, men som det Concrete, Actualiserede, modsat den ab- 

 lute Identitet i Identitetssystemet, der er Modseetningernes „An 

 sich." Desuden adskiller den sig fra denne ved sin vaesentlig 

 praktiske Charakter, den er den fritskabende, almaegtige Villie, 

 og det hedder, at den „udtaler Ordet, bevaeget af Kjaerligheden, 



Vi have altsaa vaesentlig den samme Modsaetning som fer, 

 en Modsaetning, der i Grunden er den aesthetiske Verdensansku- 

 elses Dualisme af Stof og Form, som hos Platon, eller som hos 

 Aristoteles af Mulighed og Virkelighed ; vi have derneest, ligesom 

 for, Modseetningernes absolute Identitet, men her som en concret, 

 individuel. Forsaavidt kan Alt siges at vaere som for, med Und- 

 tagelse af, at det, som allerede bemaerket, har faaet en auden 

 Farve og en anden Betydning. Hvad er det nu, som driver 

 Schelling ud over dette Standpunkt, til at soge efter noget Hoi- 

 ere og Dybere. Det har han selv udtalt i det allerede anforte 

 maerkelige Sted (S. 406), hvori han i Grunden udtaler sin Kritik 

 over Identitetssystemet og bestemtest siger sig les fra det, og fra 

 Fornuftsystemet overhoved. Han udtaler nemlig her Bevidsthe- 

 den om Systemets Grundmangel, nemlig Mangelen af en Formid- 

 Ibig, en Forsoning, af Identiteten med Modsaetningen. Af deune 



