seetter baade sin og al anden (bestemt) Vseren, altsaa „der Herr 

 des Seyns." Hvad er Personligheden? Menneskets Personlighed 

 er et'ter den rigtige Bestemmelse S. 364, det, at han som selvisk, 

 ssereget Vsesen, tillige er Aand, d. e. Identiteten af selve det Sser- 

 egne og det ideelle, det almindelige Princip. I Personligheden 

 indeholdes saaledes Friheden ligeoverfor selve Identiteten og Mod- 

 sajtningen; personlig er Mennesket derved, at det har Frihed, 

 Magt til at sege sit Centrum der, hvor Principerne ere hinanden 

 modsatte, nemlig i Selvhedens Sphsere. eller der, hvor de ere Et, 

 nemlig i Aandens. Paa samnie Maade er hint hoieste Princip 

 brevet over selve Identiteten og Modsretningen ; den er saaledes 

 ikke Personlighed som Form, men dens Materie, det, som er per- 

 sonligt, staar i det Forhold, dens indissoluble Kern," 4 „das Aller- 

 individuellste," den absolute Person, med andre Ord : „der Herr 



Hvad der imidlertid endnu adskiller Standpunktet i disse Un- 

 dersogelser fro den positive Philosophis, og som gjor, at Schel- 

 ling endnu ikke her har fundet den Distinction og de Bestem- 



lingianismen, det er det, at denne den absolute Persons Frihed 

 og Selvstamdighed ligeoverfor sine Momenter endnu ikke er fuldt 



gativt, bestemt, hvilket ogsaa udtaler sig i Bentevnelsen Indifte- 

 rens, men isrer deri, at den bestemmes som Urgrund, altsaa dog 

 paa en Maade et M o m e n t forud for det forste, ligesom det og- 



gart 1809-10 holdte Privation 



i Processen. Friheden, som skulde vane det GuddoinmeUge, 

 nemlig det, hvorved ethvert Vresen er i Gud, hliver saaledes dog 

 blot vaesentlig, ikke virkelig, idet vistnok al Vaeren er Villie, og 

 Kategorierne ere hentede fra Villiena Sffiere; men denne Villie 



