selv, da den ikke opnaar, hvad den saa at sige arbeider paa, at 

 skille sig fuldstsendig- fra og indtage en selvstsendig Stilling lige- 

 overfor sine Objekter, sine Bestemmelser, faar mer Charakteren 

 af en Naturkraft, der prodncerer sine Bestemmelser, sine Mo- 

 men ter. Den Personlighedsphilosophi, der saaledes gjcerer, men 

 endnu ikke er traadt klart frem i „PhiIosophische Unters." gjor 

 derfor et Skridt fremad mod den klare, bestemte Udvikling i 

 „Stattgarter P r i va t v o r 1 es a n gen" (1810), et Skrift som 

 desuden er mrerkeligt derved, at Forholdet iil og Sammenhaengen 

 med det seldre System traeder klarere frem her, end maaske i 

 noget andet Skrift af Schelling. 



I „Pbilos. Unters." bestemmes altsaa, som vi have seet, For- 

 holdet mellem det indifferente Vresen og de differente Faetorer 

 eller Principer saaledes, at disse kunne udsiges om hint ikke paa 

 een Gang, men hver for sig, eller, hvad der er det Samme, at 

 bint Vresen er, existerer i begge, men „in jedem gleieherweise .« 

 Men hvad er det, der saa at sige driver det ndover sig selv, for- 



get af den og den Beskaff'enhed ; men vi have ikke deduceret 

 dette Forholds Virkelighed d. e. indseet, hvorfor han overhoved 

 saetter sig i et saadant Forhold eller skaber en Verden. Hvad 

 det gjsBlder om, er altsaa, hvad der overhoved mangier det Sehel- 

 iiogske Standpunkt, nemlig Differensens Deduction af Indifferen- 



