164 



Hvorledes deduceres nu her bin Overgang til Differens som 

 virkelig, eller Overgangen til Virkeligheden? 



Udgangspunktet er, som f0r, den absolute Identitet, men her 

 ligesom i „Philos. Unters." opfattet som et eget Vsesen, Gud. Han 

 maa aktualisere, aabenbare sig som Identiteten, hvilket han kun 

 kan i sin Modsa3tning, Differensen, derved, at de modsatte Prin- 

 ciper, det Subjektive og det Objektive, det Ideale og det Re- 

 ale, virkelig trseder i Kamp mod hinanden. Da Urvaesenet er 

 helt i begge Modssetningerne, er bver af dem igjen den sainme 

 Totalitet af de samme Factorer og forsaavidt identiske. Men Mu- 

 ligheden for den virkelige Diffcrentiering, Kamp mellem dem, Jig- 

 ger i den virkelige, skjont endnu ikke som virkelig satte Diffe- 

 rens eller det ideale eller logiske Forhold mellem disse Factorer 

 eller Enheder, der betegnes derved, at de bestemmes som Po- 

 tenser. Ved nrermere Betragtning findes nemlig B eller udviklet 

 ( A=B )B at forholde si S ( 426 f - alle Bestemmelser egentlig Forholds- 

 bestemmelser) som Va;ren, A ellerC^/ som Vasrens Position, 

 altsaa da Vreren selv er Position, Position i anden Potens, A 2 , 

 hvoraf videre felger, at den absolute Identitet bliver A 3 . A*, den 

 ideale Enhed, er saaledes hoiere i Dignitet end den reale (A-=B), 

 men den forudsietler denne. denne altsaa naturd prius. 



Vi se her, hvorledes Schelling strseber udover den absolute 

 Sideordning, hvori bans Principer befandt sig i Identitetssystemet, 

 i den meget rigtige Folelse af, at der forst da bliver en virkelig 

 Udvikling, en Proces, hvori de da blive Momenter. 



Men hermed er ikke den hoiere Potens udledet, udviklet af 

 den lavere; denne bar ikke vist sig som levende, soin den, der 



vaesenet virkelig Differentieringen, da maa han frivillig — thi som 

 det absolut Vaerende, er han uden Passivitet, kan altsaa ikke be- 

 stemmes ved noget Andet - indskraenke sig til den ferste Po- 

 tens. Denne Selvindskramkningens absolute Handling sami« en " 



