skilt fra del Logiske, uden Motiver, - kun saaledes cr den en 

 absolut Handling — er det absolnt Gelmltlose, den rene Positivi- 

 tet, der slaar om i den rene Negativitet, en Formidling, som er 

 Uformidlethed, Udtalelsen, Realisationen af den uformidlede, ab- 

 solute Modsffitning. Denne Fribed er den negative (S. 458). Dia- 

 lektiken, som Schelling ikke vil anerkjende som Princip, fuldbyr- 

 der sig saaledes paa bam sum Skjamne: Scbellingianismen gaar 

 uvilkaarlig over i den Hegelske dialektiske Proces, mum. forsaa- 

 vidtsom den dog modstaar denne sin Tendens, falder den tilbage 

 i Identitetssystemet ined dets uformidlede Modsfetning og Identitet. 

 Denne Mangel paa Formidling viser sig altsaa for det Ferste hi- 

 storisk, idet, som vi have vist, Idealismens Idealisme slaar om i 

 en Idealismens Realisme, og i, at denne tilslut dog viser sig iden- 

 tisk med hin. Den viser sig dernrest inden denne nye Phase 

 selv, som inden den gamle, i en uvilkaarlig Forvexling af Bestem- 

 inelserne, sammenboldte med bverandre, og maaske ingenstcds 

 traeder denne Confusion stserkere frem end i disse Stuttgarter 

 Forelaesninger, maaske netop, fordi der i dem er lagt an paa saer- 

 deles Klarhed og navnlig paa Redegjorelse for Forholdet til det 

 tidligere Standpunkt. 



Paa Grund af den uformidlede Modsretning faar alle Bestem- 

 melser kun deres Betydning i den ; enhver af dem forudssetter og 

 indeholder umiddelbart sin Modsffitning, har intet andet Indbold 

 end dennes OphaBvelse, og de ere derfor vilkaarlige, kunne om- 



