175 



d. e. „Herr eines Seyns", kun ikke aabenbar som saadan. Poten- 

 serne ere derfor i visse Maader de samine : de to f'orste ere po- 

 tentia og actus („das Seynkonnende, bloss Siehseyende, u — A og 

 „das rein Seyende" eller „Seynmussende, das Andersseyende," -f A), 

 eller det Reale og Ideale; men medens denne Aktualisering eller 

 Idealisering d. e. Difterentiering, Bestemmelse, hist er en Bestem- 

 melse- i eller for sig selv, altsaa en Overgang til Subjectivitet, 

 Bevidsthed, er den derimod her en Bestemmelse lor Andre — i 

 sig selv maa han nernlig allerede have disse Bestenunelser forud, 

 som Person; dog „hier liegt der Hund begraben" - og saaledes 

 en Overgang til Objectivitet, fra „An u eller „In sich seyn" til 

 „Ausser sich seyn," Processen er her ligesom mer udadvendt. 



Der er dernaest endnu en anden Forskjel, som f'olger deraf, 

 fit Gud som fuldfserdig Personlighed t'orudssettes. Forst derved 

 bliver nernlig Gud selv f'uldstamdig hsevet over Processen, og kan 

 forst saaledes som Processens Kilde og Herre bestemt skjelnes 

 N tredie Potens som Processens Resultat indenlbr Processen selv. 

 Denne tredie Potens er Enhed af de foregaaende, men saaledes, 

 at den er dem begge belt, „gleicherweise u (altsaa pan en Maade 

 'let Samme, sum Indiflerensen, det Hoieste i „Philos. Unters.^, 

 nedsat til Potens, dog dette et eget Va?sen), altsaa =p A, „das 

 iieisichseyende, das Seynsolleude, das Subjekt-Objekt. u Denne 



for Processen, altsaa som blot Potens; tbi selv alle Potenser til - 

 sammen ere kun „die Figur des Seyenden, der Stoff' der wirk- 

 uchen Idee.- Vi have igjen et besynderligt Exempel paa de Puds, 

 Bestemmelsernes Relativitet og Ombyttelighed spiller Schelling; 

 thi Processen i Totalileten at' sine Momenter skulde netop for- 

 l, olde sig til Gud, det „ Wesen- und Ideenfreie," som bans Vaesen, 

 haos Ide, og dog bliver den her bestemt som den virkelige Ides 

 s tof, altsaa netop det Modsatte. 



Maaske kunde denne Modsigelse dog loses red sit distingvere 

 mellem Ideen eller den hlotte Ide og den virkelige Ide, saa- 

 le des, at bin kunde kaldes deunes Stof. 



Disse Potenser tilsammen ere altsaa det Vaerende som Ind- 



