LSI 



han siger, „ved at ophoies til en Vseren, der ikke er deres egen, 

 Magt til at give sig en, der er deres egen," d. e. de blive ikke 

 selvstu'inlige Personligheder — dette iters t i Aabenbaringsproees- 

 sen — men reelle Magter, de reelle Muligbeder, - itowM xa( 

 Suva|j.£ic. Den samine Cliarakter of, hvad man kunde kalde che- 

 misk Neutralitet, bar selve Schellings Terminologi og Deduction. 

 Ogsaa den giver Indtrykket eller Billedet af en svsevende Mellem- 

 ting, nemlig mellem en Naturproces og en dialektisk Tankepro- 

 ces; vi have her ved Siden af rent logiske, tildels ogsaa mathe- 

 matiske Udtryk som „Va3ren, Mulighed og Virkelighed, forste og 

 anden Potens etc." andre af en ganske realistisk Chiarakter, som 

 „Udtra3den af og Tilbageframgen i Potentialitet, Spending og 



Jeg rnener saaledes, for at bruge et Udtryk. hentet fra Na- 

 birhistorien, videnskabelig at have ; .bestemt" Nysehellingianismen; 

 terend jeg forlader dette Emne, skal jeg imidlertid til Slutning 

 give en Resume at det Udvikledes Hovedindhold, navnlig for be- 

 stemtere at formulere de vundne Resultater og, idet jeg kaster 

 el Hygtigt Blik paa Hovedpnnkkerne af Philosopbiens Udvikling 

 overhoved, indordne disse Resultater i denne Udviklings Totalitet. 



Disse Hovedpunkter i strengeste Forstand ere de sex Philo- 

 sopher af iterste Rang, i hvem Menneskeaanden har naaet den 

 heieste Klarhed over sit Vassen og sin Betydning, nemlig Philo- 

 sophiens to store, i mange Henseender analoge Treklovere, det 

 antike: Sokrates, Platon og Arisfoteles, det moderne: 

 Fichte, Schelling og Hegel. 



Naar man gaar ud fra, at Philosophien i det Hele gaar ud 

 paa at erkjende Aanden for Tilvaerelsens Sandhed, kan man sige, 



naaede, var at erkjende Aanden efter sit Vavsen, sin Potens, sit 



v i denne Erkjendelse blot i dens subjective Form ; Sokrates's 

 Standpunkt kan udtrykkes saaledes: hvad der bar Betydning for 

 °s, det er ikke Gjenstanden, men det Subjective, vore Forestil- 



