H0isa;de. Saaledes er ogssa de Christnes God Aanden selv per- 

 sonlig - han er ecu, men bar sin Modsffifcning i sig bom sin Aa- 

 benbarelse, sit „Od", altsaa tree-nig, og kun i ham, i bans Saui- 

 fuud, er der Aandsliv — hvorimod de antike Guder egentlig kun 

 ere Aandigheden, Aandighedens Typer eller Idealer, og derfor 

 egentlig ligesaa mange, sotn selve Aandighedens Nuanceringer 

 d. e. uendelig mange, hvorfor vi ogsaa se, at det enkelte heden- 

 ske Folk troede ikke blot paa sine egne Guder, men ogsaa paa 

 alle andre Folks. 



Men dette nye Princip, Aanden sum Enheden af Subjectivitet 

 og Objectivitet, fattes for det Forste selv abstract objectivt. Saa- 

 ledes bos Descartes paa den ene Side rent abstract som den 

 sande Vseren i hans Princip: coyito, ergo sum, paa den anden 

 Side rent objectivt, som en enkelt Objectivitet, skjont vistnok 

 med universel Betydning, som en pcrsonl^ Egeiifkab bos Giul. 

 nemlig Sanddruhed. Hos Spinoza er Aanden den abstract al- 

 mene Objectivitet, d. e. Subs tans en, der netop charakteriseres 

 som Aand, som aandig Substans eller substantial Aand, ved, at 

 den har Udstreekningen, ikke som sin Modsaetning, men som sit 

 ene Attribut ved Siden af Tamkningen, det andet. Men det Vir- 

 kelige er det Enkelte; den almene Substans er virkelig som det 

 Enkeltes Substans som Enkelt, hvilket er Leibnitz's Stand- 

 punkt, paa hvilket nemlig Alt er M on a der og Monadernes Sub- 



Men den Enkeltes Substans som saadan, hvad der udgjor 

 hans Bestaaen som Enkeltvsesen, er netop det ikke Substantielle, 



idsthed, som J eg. Dette er, hvad man kunde kalde Kjer- 

 i en af den moderne Philosophi, men derfor ikke det Hele — 



