186 ' 



altsaa fursaavidt soin Jeget selv producerer dem; t>m de ere No- 

 get udenfor min Bevidsthed, vides ikke. Dette, overfert paaTil- 

 vserelsen i sin Helhed, er Schellings Standpunkt. Vi finde 

 nemlig i den hele objective Tilveerelse den samme Modsatning 

 som i Jeget mellem Subject og Object etc., og den er i sin Hel- 

 hed deres Enhed, altsaa det ab sol ute Jeg. Det Eiendommelige 

 for Jeget som Selvbevidsthed er jo, at det er sit eget Object;' 

 det er altsaa en Modsffitning, der umiddelbart er en Identitet, 

 eller en Identitet, der er en Modssetning, og dette, denne umid- 

 delbare Identitet af Identitet og Modsretning er netop Schellings 

 Standpunkt. Den hele Tilvserelse er for ham de forskjellige Stil- 

 linger til hinanden, hvorigjennem Factorerne straibe hen til den 

 Identitet, Indiflerens, der er deres VrcseD. Men Sandheden af 

 dette vexelvise Omslag, denne Selvbevidsthedens Selvmodsigelse 

 er, at Jeget objectiverer sig, reflecterer sig som en Fylde af Be- 



Spredthed, men for virkelig at tilegne sig denne Fylde og saale- 

 des vinde sig selv som en indholdsfyldig Enhed. Dette er den 

 Hegel ske Dialektik. Schellings Standpunkt bliver Fonnalisme, 

 idet hans Betragtning af Tilvaerelsen egentlig bestaar i, at ban 

 deri gjenfiuder Jegets Form, nemlig to modsatte Faciorer rned 

 deres umiddelbare, absolute Identitet - det Absolute er den vir- 

 kelige, absolute Bevidsthed, men da denne Identitet ikke er 



