selv og derved netop setter, producerer sig selv som saadant, er 

 for detForste det, hvori alle Bestemmelser af Factorerne eller, som 

 de hedde i Nyschellingianismen, Potenserne, have deres Kilde og 

 Betydning (Subjekt-Objekt, Realitet-Idealitet „Seynkimnen-Seyn, 

 Insichseyn-Aussersiehseyn" etc.) Men det er deroffifit let at indse, 

 at det er det samme Forhold, den sanime absolute Handling, der 

 gjentager sig i Forholdet af begge Factorer tilsammen til det Ab- 

 solute selv, nemlig deres Identitet, som jo ogsaa Schelliug selv 

 siger, at Identiteten ikke blot er Modsretningern es Identitet, 

 men Identiteten af s el ve Identiteten og Mods;etn ingen, og 

 som jn ogsaa Reflexionen foruden at vsere Reflexion over Gjen- 

 standen tillige er Reflexion over Reflexionen. DeterNoget, som 

 jeg tildels tidligere naermere har paavist, og med Hensyn til hii 

 ket man kan udtrykke Scbelliugianisinens to Phaser i Form af to 

 Proportioner nemlig den ?eldre Phase: 



Identitet: Differens = Idealitet: Realitet 



lute bestemmer sig realiter i Potensernes virkelige Proces. D e 

 forholde sig saaledes ogsaa som Idealitet og Realitet, og det Samme 

 er, som allerede paavist, Forholdet mellem de to Phaser af Schel- 



lingianismen. Man kan derfor sige om disse, baade, at de ere 

 absolut identiske og, at de ere absolut modsatte, da jo baade de- 



