193 



lighed, medens derimod det nyere netop gjor alt Dette, Guds og 

 Menneskets Individ aalitet og Frihed, til Princip og selv i Formen 

 paa en Maade blot fremtrreder som en christelig Dogmatik med 

 en vis philosophisk Tournure. 



Man kan udtrykke Forholdet saaledes, at det er den samme 

 Handling, men forskjellig opfattet, med forskjellig Charakter. I 

 det seldre System er det egentlig et metaphysisk Factum og 

 som saadant Gjenstand for en intellectuel Ansku el s e, der i 

 Grunden er identisk med denne sin Gjenstand; i det nyere der- 

 imod har det, som overhoved her det Hele har faaet en reel, prak- 

 tisk, Betydning, Charakteren af en fri Handling, der dels som 

 min egen er Gjenstand for en med den selv identisk fri Taenk- 

 ning, dels som foregaaende udenfor mig Gjenstand forErfaring, 

 der forsaavidt er den virkelige Erkjendelse, medens Tsenkningen 

 blot er dens Mulighed. Denne Guds fri, absolute, Handling, hvor- 

 paa altsaa Tilvrerelsen beror, faar nu igjen en noget forskjellig 

 Charakter paa NyschellingianiMiiens forskjellig^ I'th iklin^Mrin. 

 I .Phil. Unters. etc." er den vseaentlig det Absolutes Selv pro. 

 Auction, udaf Grunden, det rea'le Stof, der bestemmes som L»ng- 

 selen efter Vaeren ; den har saaledes her endnu va3sentlig Cha- 

 rakteren af en Naturproces. idet Villien, som frembringer den, 

 selv vaesentlig er opfattet, som en Naturkraft. I „Stuttgarter- 

 Privatvorl." er den „der Proces der Bewnsstwerdung oder Perso- 

 nalisirung Gottes," d. v. ?. den vilkaarlige, absolut motivlose, 

 Selvindskraenkning, hvorved Gud bliver sig selv bevidst; den har 

 saaledes her vresentlig en psychologisk Charakter, hvorfor og- 

 saa disse Forelsesninger selv dvjele mer ved det Psychologiske 

 end noget andet Skrift af Schelling. Men herved faar man en frivillig 

 Handling forud for, som Betingelse for, Bcvidstheden, en Selv- 

 modsigelse, som Schelling for det Forste soger at raade Bod paa 

 v ed den for berorte Neutralisation af Modsretiiingerne, idet han 

 charakteriserer Guds Tilstand forud for Processen som en dun- 

 kel Bevidsthed d. v. s. en Blanding af Bevidsthed og Bevidst- 

 nedsloshed. Men tilsidst soger han at lose hin Modsigelse ved 

 iden egentlige Nyschellingianisme („Phil. der Myth." med. „Einl." 



Vidensk-Sekk. Forh. 1865. 13 



