og„Phil. der Off. a ) at saette Gud, som fserdig, actuel, Person forud 

 for Processen. Den absolute Handling, hvorved Gud ssetter Pro- 

 eessen, bliver da her den absolute Abstraction fra sig selv d. e. 

 det, at han i Kraft af Muligheden suspenderer sin Virkelighed, 

 han sfetter sig selv som ikke existerende, for Skabningens Skyld, 

 som han derved saa at sige giver Rum til at existere. Proces- 

 sen, hvori han igjen ssetter sig som existerende, eller hvor hans 

 Virkelighed igjen overvinder den actualiserede Mulighed, bliver 

 saaledes nsermest hans Frigjorelsesproces, idet han derved for- 

 vandler sin umiddelbare, forefundne, Va3ren til en fri, men der- 

 ved tillige hans. Aabenbaringsproces, idet han forst derved bliver 

 fattelig baade for sig selv og andre, altsaa aabenbar som det, han 

 allerede far et'ter sit Vsesen var, nemlig Gud, d. v. s. Herre over 

 en fra ham selv forskjellig Veeren. Rigtignok se vi, at Modsi- 

 gelsen dermed ikke er lest; thi, da Schelling ikke blot selv er- 

 klajrer, men det ogsaa med Nodvendighed ligger i Guds Forhold 

 til Potenserne som det Almene, det eneste egentlige Begribelige, 

 at han forst gjennem Processen bliver fattelig ogsaa for sig selv, 

 kan det, mildest talt, kun blive en dunkel, ufuldstaendig. Bevidst- 

 hed om sig selv, han har forud. Men derved, at Gud er sat som 

 Person forud for Processen, derved har Nyschellingianismen naae 

 det Maal, som den gjennem hine Overgangsstadier strffibte ti , 

 nemlig at udskille Gud af Processen, og derved gjare ham vir- 

 kelig fri, gjore ham til en ethisk Personlighed. Den absolute 

 Handling har her faaet Betydning af den absolute Kj»rligheds- 

 handling, altsaa en absolut ethisk Handling, og det hele System 

 har faaet en practisk, ethisk, Charakter, er bleven det fuld- 

 endte Modstykke til det aldre. I det aid re var Processen det 

 Generelles (Almindeliges) Individualisation, i det nyere derimod 

 det Individuelles Generalisation. Det Eeldre System var, som « 

 have seet, en fuldstacndig Intellectualismus, hvorimod det nyere 

 er en ligesaa fuldstfendig Villies- eller Personlighedsphilosophi- 

 At Nyschellingianismen forsaavidt i heieste Grad er et Ord i r ette 

 Tid, d. v. s. et Udtryk for Tidens dybeste Tanke og dybeste 

 Higen, det er utvivlsomt. Thi Tiden er practisk; det er Nogetj 



