203 



let bringe paa den Formodning, at man her, som der, kan have 

 tilskrevet dem en hellig Person, som der havde efterladt sig 

 Spor. 1 I Asien antager man nemlig saadanne Spor for at betegne 

 de Steder, hvor Buddha bar sat sine Fodder. Men i Norden An- 

 des i Hedendommens Dage neppe Spor til en lignende Anskuelse ; 

 og da Billederne nfesten udelukkende befinde sig i samme Feldt, 

 livori Mindesmserker over Afdede ere anbragte, ligger den Tanke 

 naermere, at ogsaa Fodsporene have havt en lignende Hensigt, 

 isaer, naar man tager Hensyn til Folgende: 



I Gisle Suursons Saga (lOde Aarh.) berettes om en Mand, 

 ved Navn Vestein, som blev myrdet i sin Seng, hvorefter Beret- 

 ningen lyder saaledes: „Da Liget var gjort tilrette, og det var 

 Skik at binde Helskoe paa den Dodes Fodder, at han paa dem 

 kunde vandre til Valhal, tilbod Thorgrim sig at gjore detogsagde 

 derefter: Hvis disse losne, saa forstaaer jeg ikke at binde Helskoe." 2 



En Overtroe, som bar megen Lighed med den anforte, finder 

 ifelge Walter Scotts Vidnesbyrd* endnu Sted i Yorkshire i Eng- 

 land. „De troe, siger han, at det er godt engang i Livet at give 

 en fattig Mand et Par nye Skoe, saasom man efter dette Liv maa 

 vandre barfodet igjennem et stort Land, fuldt af Torner og Lyng 4 



1 De Sagn, som tillaegge St. Olaf dem, ere naturligviia opdigtede i christelig Tid, 



og kunne ikke veilede med Hensyn til Hedendommens Anskuelser. 

 ■ Miillers Sagabibliotheh I, S. 171, og K. Gislasons Udgave af Grundtexten S. 



