paa Hedenfart, maae have havt en lignende Betydning, bliver 

 end mere sandsynligt ved Beretninger ora, at man virkelig troede, 

 at Afdodes Sjele undertiden foere bort i Vogne. Det heder saa- 

 ledes i Forordet til Helrei6 Brynhildar (i den seldre Edda): „Sva 

 er sagt, at Brynhildr ok me 6 rei&inni a helveg", at altsaa Br. 

 efterat hendes Legeme var brzendt, kjorte i Vogn paa Veien til Hel. 



Hermed kan man sammenligne en blandt Kelteme i Bretagne 

 herskende Forestilling, hvorom Vic. de la Villemarque (barzas 

 breiz I, 136) beretter, at det Sted, hvorfra de Afdodes Sjele droge 

 bort, var ved Armoricas (nedre Bretagues) yderste Spidse, ved 

 Raz, hvor der er en Sjelenes Bugt (boe aim anavo). Ved Floden 

 Treguier i Bretagne, i Kirkesognet Plouguel, skal lige til vore 

 Dage den Skik vjere i Brug, i en Baad at fere Ligene til Kirke- 

 gaarden over en liden Arm afHavet, kaldet le passage de Tenter 

 (Helvei), istedetfor at bringe dem derhen paa en kortere Vei til- 

 lands; og i hele Armorica troer Folket desuden, at de Dodes 

 Sjele, i det 0ieblik de forlade Legemet, begive sig til Prsesten i 

 Bra^par, hvis Hund ledsager dem til Storbritanien ; i Luften horer 

 nian Hjulene knarke pan Vognen, som er overlaesset med Sjele 

 og beda3kket med et hvidt Klfede; den heder cars an ancou, car- 

 Hkel an ancou (Sjelevogn) .... Det blev de Christne ikke mere 

 tdladt at fore sine Lig over til 0en (Storbritannien) ; i det Mind- 

 ste bringe de dem endnu tilvands til Kirkegaarden og lade i sin 

 Tradition Overfarten istedetfor i et Skib skee gjennem Luften 

 (Hgesom den rasende Hfer) i en Vogn.* 



De samme Forestillinger om de Hedenfarnes Bortreise i Vogn 

 have udentvivl ogsaa frembragt de smaae Br once vogne, som nogle 

 Steder ere fundne i Jorden, tildeels i Gravhoie. Den mserkeligste 

 Wandt disse er den, som i Aaret 1843 fandtes i en Gravhoi ved 



