paa Samfundets og Individets Ret, eller paa Retslivet i detHele, 

 er indlysende, og det er ei at undres over, naar vi see, at afvi- 

 gende Meninger meget ofte have reist sig mellera Jurister, Psy- 

 chologer og Lseger i de concrete Tilfselde, hvor Spergsmaalet har 

 vseret om et Individs Tilregnelighed og Strafbarhed. 



Naar man stiller den Fordring til Lsegen, at ban skal be- 

 domrne, om et Individ er saaledes berovet Fornuftens Brug, at 

 han ei kan ansees tilregnelig for sine Handlinger, da vil dette i 

 mange Tilfselde vcere let nok, naar den hele aandelige Virksom- 

 hed viser sig abnorm i h0iere Grad; men hvor dette ikke er Til- 

 fseldet, hvor Nuancerne blive mere mangfoldige, Gradationer og 

 Overgange mere fine og afvexlende, og hvor Vrangforestillingen 

 gaar i en srerlig Retning med tilsyneladende Bevarelse af et for- 

 nuftigt Omdomme i andre Henseender, der bliver Bedommelsen 

 i Relation til den begangne Forseelse ofte i hoi Grad vanskelig. 

 Det vil lidet hjaelpe, at man under saadanne Omstsendigheder 

 henviser Lsegen til en noiagtig Undersogelse af det somatiske Felt; 

 thi ofte vil det hamde, at Lregen ingen somatisk Lidelse kan op- 

 dage i levende Live, og ganske ofte vil endog en saadan Kund- 

 skab briste, om han faar Anledning til at undersoge Legemet 

 efter Doden. Vore Kundskaber om Hjernen, som materielt Organ 

 for de aandelige Bevsegelser, ere til denne Tid meget umldkomne, 

 og naar saaledes en grundig physiologisk Kundskab mangier, 

 bliver Lregen i sin Bedommelse dog til Slutning henvist til Psy- 

 chologien i sin Almindelighed, til en dybere gaaende Menneske- 

 kundskab, hvoraf ikke enhver Lsege ifolge sit specielle Studium 

 kan antages at vtere i fortrinlig Besiddelse. Heraf forklares det 

 let, hvorledes der ikke alene opstaar Dissents mellem Juristen 

 og Laegen, men ogsaa mellem de ibrskjellige Larger, der ere kal- 

 dede til at atgive Skjon om en Forbryders mentale Tilstand og 

 den causale Forbindelse mellem denne og Handlingen. I England, 

 hvor flere deslige Sager komme for en Jury, og hvor der felgelig 

 ikke sjelden er Tale om Fritindelse for Straf paa Grund afSinds- 

 sygdom, see vi ofte Yttringer af Misnoie med Hensyn til de af 

 Lsegerne afgivne Skjon, og det er endog af hoitstaaende Jurister, 



Vidcnsk.-Sclsk. Forh. 1865. 20 



