306 



ja i selve Parliamentet bleven udtalt, at andre simpelt og sundt 

 tsenkende Folk ville bedre end Lsegerne vsere istand tilatdomme 

 om Sindstilstanden i Relation til Strafbarhed. At der imidlertid 

 beri ligger en Overdrivelse, er neppe tvivlsomt; thi neppe vil 

 nogen Stand bedre formaa at bedomme en Meengde af disse ab- 

 nnrme Tilstande, end Lsegen, hvorvel det kan indr0mmes, at 

 bans Opfatning i en Deel Tilfselde maa forblive usikker. I alle 

 deslige tvivlsomtne Sager er det da godt og rigtigt, at den ende- 

 lige Bedommelse — om Individet var capax mentis i Handlingens 

 0ieblik, og om ban er capax poena?, naar Straffen skal ramme 

 ham, — ikke er lagt i Lsegens, men i den hoieste juridiske Dom- 

 stols Magt, der altsaa har at domme med Veiledning og efter Over- 

 veielse af Sagens Akter ogallede samme ledsagende Erklreringer. 



Vistnok maa det for en opstemt human Anskuelse i enkelte 

 vanskelige Sager kunne synes, som at „summum jus," fra et 

 statsretsligt Standpunkt betragtet, ifelge den menneskelige Kund- 

 skabs Ufuldkommenhed let kan blive „summa injuria" for Tndi- 

 videts Vedkommende, og der mangier ei heller Exempler paa, 

 at domte Individer senere ere blevne erkjendte som utvivlsomt 

 Sindssyge; — men paa den anden Side skal det ogsaa indrom- 

 mes, at Statssamfundets Krav ere bydende med Hensyn til Straf- 

 feretten, og at de forskjellige Instinkter og Tilbeiligheder ikke 

 mindre end alle Slags Ophidselser af Sindet tiltraenge en Toile i 

 en for Alle gyldig og truende Lov. Den ofte udtalte Ssetning, 

 at det er rigtigere, at mange Skyldige gaa fri, end at en Uskyl- 

 dig straffes, bor ganske vist ogsaa komme den sindssyge Forbry- 

 der tilgode; men i de concrete Tilffelde af dette Slags maa det 

 vEekke Betamkelighed at give Tidens humaniserede Anskuelser 

 af Straffenes Heskaffenhed og Udstnekning for stort Raaderum. 

 At Frygten for Straf virker hemmende paa den Tilboielighed, der 

 ikke paa moralsk Vei kan tnemmes, n;egter nok Tngen, skjont 

 den Straftypus, der alene skal virke ved sin afskr^kkende Kraft 

 og ikke er nogen Bod for Individet selv, nemlig Dodsstraffen, 

 maaske med Rette bor vige Pladsen for andre og ligesaa sikkre 

 Strat'lio-tommelser. 



