:;i)7 



Naar er en forbryderisk Handling Foroveren utilregnelig paa 

 Grnnd af Sindssygdom? 



Afsindige og de, som ere Fornnftens Brug berovede, kunne ei 

 straft'es, heder det, men hvorledes finde Gnendselinien mellem 

 en aldeles fornnftstridig (straffri) Handling og en Opforsel, der 

 vistnok er abnorm, men hvor Selvbestemmelsen ikke kan ansees 

 at have v;eret absolut bunden? Selvbestemmelse og Evne til at 

 beregne den strafbare Felge af en Handling skal jo betegne 

 Tilregnelighed; men herimod srettes den Indsigelse, at det natur- 

 lige Instinkt og de dyriske Drifter og Tilboieligheder kunne, naar 

 de ere i hoiere Grad udviklede hos enkelte Individer, srettes i en 

 sygelig Tilstand af den Beskaffenhed, at de med uimodstaaelig 

 Kraft drive Individet til at begaa en strafbar Handling. Patien- 

 ten kan i Mellemrum selv vaere sig sin ulykkelige Tilstand bevidst 

 og bede sig bevaret og bevogtet, men Driften bliver dog Fornuf- 

 tens Mester. Under saadanne Omstrendigheder kan der neppe 

 vrere Tale om Tilregnelighed. Ligeledes kunne flere inciterende 

 Substantse srette et Menneske i en rasende Tilstand, der sikkert 

 nok gjor ham utilregnelig for en Tid; men herom kan jo siges, 

 at en saadan Tilstand ikke betinger fuld Straffrihed, forsaavidt den 

 nemlig er bevirket ved Individets egen Lyst eller Uforsigtighed. 



Gradationerne i saadanne Tilstande ere imidlertid som sagt 

 mange, og Nuancerne blive meget forskjelligartede i psychisk 

 Henseende, naar man begynder med de i hoiere Grad sensitive 



i 1 t ve Hjerners Inspirationer <>g gradvis stiger nedad til 

 de andre Monomaniers og dyriske Tilboieligheders overvseldende 

 Indflydelse paa den regulerende Virksomheds (Fornuftens) Con- 



Forholdet anderledes, og lettere vil det da indtraeft'e, at den onde 

 Magt vinder Overhaand, eller at det bedre Jeg, som man siger, 

 ligger under for Fristelsen. Bedommelsen af mange deslige Til- 

 faelde kan i Sandhed blive vanskelig. 



