15 



som ogsaa Armpiggene vise den for de ovrige Alter normale 

 trinde Form. 



Man kunde maaske her snarere end med foregaaende Art 

 tsenke paa en generisk Adskillelse, da neervserende Form utvivl- 

 somt er den mest anomale af alle Sla3gtens Arter. Imidlertid 

 viser den gjennem foregaaende Art saa tydelige Overgange til de 

 mere normale Arter, at der ikke synes mig at vaere nogen til - 

 straekkelig Opfordring hertil. Det bliver dog ved disse Arter 

 nedvendigt at modificere de for Slaegten Ophiacantha opstillede 

 Charcterer noget, ligesom det ogsaa synes at fremgaa af fore- 

 gaaende Arts Bygning, at enkelte af de Characterer, der have 

 vseret anvendte ikke blot som Slsegtscharacterer, men selv som 

 Kjendemrerker for storre Afdelinger (f. Ex. Mundpapillernes Tal), 

 i Grunden tor vsere af mindre Betydning i systematisk Hen- 

 seende, end man tidligere har antaget, da de, som man ser, variere 

 ikke blot hos samme Art, men selv vise eig ulige hos et og 

 samme Individ. 



C. Om Slaegten Ophiopeltis Diib. & KLoren og 

 en ny herhen horende J^rt: Ophiopeltis 

 borealis Gr. O. Sars. 

 Diiben og Koren characteriserede 1 sin Sl?egt Ophiopeltis, hvoraf 

 man hidtil kuu kjendte en eneste Art, O. securigera D. & K., 

 vjesenllig derved, at Skiven, med Undtagelse af de smale lineaere 

 Radialskjolde, er beklaedt med en ganske nogen Hud uden Skjfel 

 eller andre Overfladedannelser. Allerede min Fader viste imid- 

 lertid 2 , at denne Character ikke var ganske adeeqvat, idet Ski- 

 ven vel paa friske eller spirituose Exemplarer ser aldeles nogen 

 ud, men dog ved Torring viser overmaade tynde taglagte mikro- 

 skopiske Smaaskjsel. Til den eiendommeligt formede oxeformige 



1 Zoologiska Bidrag; Kgl. Veteftskaps-Akadeniiens Handlingar f. 1844, pag. 236, 

 4 Oversigt over Norges Echinodermer, pag. 14. 



