433 



en Stenart af saadan Beskaffenhed. Den Formodning ligger da 

 nser, at Navnet ,.hegelsteir ; , hvor det nu ikke laengere er i Brug, 

 er fortrsengt af et andet Navn : „kattesten tt , saa at beggje ere Be- 

 naevnelser paa en og samme Stenart, men den sidste sandsynlig- 

 vis af udenlandsk Oprindelse. 



I den forste Del af Ordet „kattesten", hvorved, som ogsaa 

 kan sees af dens endnu paaviselige Forekomst i den ved Gaarden 

 0stbys Graense liggende „Rijfnasten", maa forstaaes en graahvid 

 Kvarts, der paa mange Steder i Norge findes dels i store Masser, 

 dels indspraengt i Klippestykker eller Fjeldmasser, hvis ovrige 

 Del udgjores af andre Bestanddele, ser jeg nemlig det latinske 

 (eller graeske) gagates (= Agat). Ved Bortkastelse afBojnings- 

 endelsen og ved den af de to forste Stavelsers ensartede Beskaf- 

 fenhed rf'oranledigede Elisjon (Dissimilation, jvf. kong af kon- 

 ung, peng af pening o. desl.) blev der nemlig af gagates 

 ganske naturligen gat, og at dette i Sammensaetning med stein 

 eller sten bliver til k a t, derover kan man saa meget mindre 

 forundre sig, som den almindelige Tilbojelighed til ved fremmede 

 Ords Optagelse eller Anvendelse i vort Sprog at underkaste dem 

 en saadan Forandring eller give dem en saadan Form, at Folkets 

 Etymologiseren ikke skal finde sig i Forlegenhed ved at forklare 

 sig dem som dannede af vort eget Ordforraad, jo er bekjendt nok. 



Men hvorledes er da Ordet h6geitill at forklare? At Or- 

 det er sammensat, falder strax i Ojnene. Som 6aadant er det 

 ogsaa opfattet af Erik Jensson i bans Ordbog; men naar han der 

 soger at forklare Ordets oprindelige Betydning saaledes, som om 

 det var sammensat af hegg og eitill, da synes det, som man 

 derimod kan gjere grundede Indvendinger, ikke saa meget fordi 

 Forekomsten af et Ord eitill neppe kan paavises i de gamle 

 Skrifter, da det vel desuagtet har tilhort det gamle Sprogs Ord- 

 forraad, ligesom det endnu forekommer i det norske Folkesprog, 

 som meget mere fordi det ikke er let at forstaa, hvorledes den 



fra Aaret 1439 kaldcs „RijfnasteinerT . 

 Vidensk.-Selsk. Forh. 1871. 



