473 



at vi tnaa kalde det Sygdom, — en aandelig abnorm Tilstand — 

 (Sindssygdom), og da denne heller ikke kan abstraheres fra Ma- 

 terien, ere ogsaa disse i sin Optrseden psychiske Phaenomener blevne 

 Gjenstand for en naturvidenskabelig Forskning. I en tidligere 

 Tid betragtede man denne Del af Pathologien som en ren aan- 

 delig Deviation, hvorimod almindelig Menneskehjaelp omtrent var 

 unyttig; men efterhaanden er dette bleven anderledes, og det or- 

 ganiske Livs Forbindelse med og Indflydelse ogsaa paa disse On- 

 der er mere og mere bleven anerkjendt. Psychiatrene tale nu 

 endog om, at den Tid tor komme, da ogsaa disse Sygdomme ville 

 hovedsagelig blive studerede og bedomte paa et somatisk Grundlag. 

 Men ligesaalidt som Kundskaben endnu i paatageligt Mon har naer- 

 met sig til dette Maal, ligesaalidt tror jeg, at den nogensinde vil 

 naa derhen; thi forst maatte dog det normale Forhold mellem 

 Intelligents og Hjernemasse veere opklaret (Mentalphysiologi), og 

 neppe menerNOgen for Alvor, at dette vil ske. Exempelvis skal 

 jeg blot naevne en af de lavere staaende aandelige Evner, nemlig 

 Hukommelsen. Hvorledes tor Nogen driste sig frem med en 

 Tanke om Muligheden af at forklare denne Evne gjennem Mate- 

 "ens Studium. Vi huske fra vor tidlige Barndom, men Ingen har 

 studeret paa i Hjernen at finde nogen Forklaring af et saadant 

 ^idunderligtPhanomen, skjont Gall nok sogte at localisere Evnen 

 til et bestemt Sted. Det store „Hvorledes" er og bliver en skjult 

 S »g for os, da Hjernen i sin SammensaBtning ikke indeslutter 

 n «gen Erindringstavle. — Det hele psychiske Liv maa selvfol- 

 ge'ig studeres i sine Aabenbarelser som saadant og i sin indi- 

 ^iduelle Mangfoldighed. Paa dette Felt kan det vel med Grand 

 s 'ges r at Philosophen og Naturforskeren modes og virkelig stotte 

 hi nanden. Allerede Plato kom, som jeg af Citater har seet, paa 

 fnetaphysisk Vei til det Resultat, at Sjtelens Sygdom er afhsengig 

 af somatiske Eiendommeligheder, og mange Naturforskere ere ved 

 deres lagttagelser ganske natnrlig ledede hen til at gjore Erfa- 

 ri «gen anvendelig ogsaa paa den criminelle Ansvarlighed (Pinel, 

 D espi ne , Pritchard, Hutcheson og mange flere), men til en or- 

 ganiskGrundvold erdet umuiigt at stotte La3ren, da vi ikke kjende 



