525 



Chemikernes Produktivitet i Frankrige har aftaget, medens der i 

 Tydskland udvikles en stedse stigende Produktivitet; hvorledes 

 der i Frankrige er daarlige og utilstrjekkelige Laboratories medens 

 der i Tydskland netop i de sidste Aar er anlagt mange og stor- 

 artede nye. Men saet, at der i Frankrige byggedes nye Labora- 

 tories saa slutter Hr. Kolbe sin hist og her med Politik ind- 

 spraengte Fremstilling, hvor ere de Maend, der ligesom de lydske 

 Professorer i Chemi pligttro og med Interesse vilde undervise den 

 Studerende fra Morgen til Aften? Han tvivler paa, at der i Frank- 

 rige findes en eneste, som alvorligt og samvittighedsmidt vilde 

 paatage sig denne Opgave, og som besidder de fornodne Kvalifi- 

 kationer. — Denne Fremstilling er, uagtet der i visse Stykker vir- 

 kelig er adskilligt i hvad der siges, altfor ensidig, til at den kan 

 fbrbigaaes i al Taushed. 



„La chimie est une science franchise." Det af denne Ytring, 

 der er saa faktisk, at det ikke godt ganske kan bensegtes, frem- 

 stilles af Hr. Kolbe saaledes, at nan gjerne erkjender, at Paris i 

 Begyndelsen af Aarhundredet var Videnskabens Centrum. 



Hvad den chemiske Videnskab angaar, saa er ikke blot den 

 gjenfodt og den moderne Chemi derved grundlagt i Frankrige; 

 me n den er ogsaa der udviklet til fuld Modenhed og Bevidsthed. 

 AHe de Forskere, der efterfulgte Lavoisier, og som bidrog til den 

 foeoretiske Chemis Udvikling til den Form, hvori vi endnu i det 

 v asentlige erkjende den, ere paa yderst faa Undtagelser nfer 

 Franskmjend. Felger man Ordenen i Kopps Historie, ser man 

 G «yton de Morveau (1737-1816), Fourcroy (1755-1809), Ber- 

 thollet (1748—1822), Vauquelin (1763-1829), Proust (1755-1826), 

 Englaenderen Dalton (1766), Gay-Lussac (f. 1778), Englaenderen 

 Davy (1778-1829), Thenard (f. 1777) og saa Berzelius (f. 1779). 

 1 dette Tidsrum fra 1775 — omkring 1820, 45 Aar, mede vi blandt 

 Amiens fremragende Masnd af Tytiskere alene Klaproth (1743— 

 181 8), et af de hffiderligste og bedste Navne, vi kjende i Chemiens 

 Historie, men hvis Arbeider, efter deres Natur, ikke vare af den 

 R etydning for selve Videnskabeus Udvikling, som de far nffivnte. 

 Sa » foist fremtrseder Faraday (f. 1791), Mitscherlich (f. 1794), 



