534 



og at fore denne Modsaetning for en vsesentlig Deel tilbage til 

 Germanernes „esprit d'individualisme". Men ved denne er man 

 bleven staaende som noget Givet, et Naturanleeg, en Raceejendom- 

 melighed, der ikke yderligere kan forklares, eller man har for- 

 klar&t den paa en urigtig Maade. Som oftest er den bleveh opfattet 

 som en Egenskab, der i Almindelighed tilhorer Menneskene paa 

 et primitivt Standpunct, man har stillet den individuelle Frihed 

 forud for det ordnede Samfund, man har ladet den germaniske 

 Stat opstaa ved en frivillig Sammenslutning, hvorved den Enkelte 

 opgiver noget, men saalidt som muligt, af sin oprindelige Selv- 

 raadighed [Guizot, Rogge, Eichhorn o. flj. Mod RigtighedeD 

 af en saadan Betragtningsmaade har nyere Forskere [t.Ex. Wilda] 

 protesteret; de har med Rette villet have Samfundet betragtet 

 som noget oprindeligt, som et Naturpheenomen [„Erst in dem Ge- 

 meinwesen hat der Germane sein stolzes Hanpt zu erheben gelemt"]. 

 Men, naar de til Forklaring af det Ejendomrnelige ved deu ger- 

 maniske Stats- og Samfundsskik taler om denne Races Friheds- 

 sind, sterke Personlighedsfelelse etc., da er dette at omskrive 

 Problemet, ikke at lese det. At forklare et Phsenomen vil sige 

 at paavise dets Sammenhseng med et andet mere 



almindeligt eller 



mere oprindeligt. Et saadant er i na?rvaerende Tilfaelde den for- 

 holdsviis lidet indgribende Rolle, som Religion og Religionsvsesen 

 sees at have spillet hos Germanerne, sammenlignet med de fleste 

 andre Folk, navnlig den antike Verdens. Vi veed, at de ikke havde 

 nogen saeregen Prestestand. Ceesar fremhaBver dette som en 

 Merkelighed i ModsaBtning til Kelterne, med hvem de iovrigt viste 

 en saa naer Overeensstemmelse. Vi veed, at de gamle Nordma3n t 

 Moral havde i en usedvanlig Grad en reent practisk Charakteer 

 og at den stod i liden eller ingen Forbindelse med Religionen; 

 de moralske Bud skulde efterleves, ikke af Hensyn paa Guderne, 

 men af Hensyn paa Mandens egen ^Ere og Selvstamdighed. 

 maendene havde som Romerne sine Auspicier og troede paa ^ 

 men medens Romeren, som F. de Coulanges udtrykker j 



„brave au combat k condition que les auspices 1 



assuraiei 



la victoire", er det af mange Tra?.k i Sagaerne bekjendt, 



