535 



hos Nordmaendeue gjaldt som en ^Eressag for den Kjaekke at slaaes 

 ligegodt, om han end forud vidste, at Guderne havde besluttet 

 hans Undergang. Overhovedet er det vistnok med Foje sagt om 

 de nordiske Folk i Almindelighed, at de religiose Forestillinger hos 

 dem ovede mindre Indflydelse end hos noget andet Culturfolk, 

 hvorom Historien veed at fortaelle [M. Bildinger]. 



Men Religionen har vaeret med at bygge Staten, de religiose 

 Forestillinger har vaeret de aeldste og sterkeste aandige Baand 

 mellem Menneskene og ved dem fremfor alt er Samfundenes Cha- 

 rakteer bleven bestemt. 



Dette er for Graekernes og Romernes Vedkommende ypperlig 

 oplyst i den strassburgske Professor Fustel de Coulanges's 

 Verk „La Cite Antique". Her udvikles forst Familjeforfatningens 

 Sarrimenhaeng med en Udodelighedstro, der synes at have vaeret 

 faelleds for alle Folk af den ariske^Et, og ifolge hvilken de Afdede 

 vedblev at leve i sine Grave og herfra at staa i uafbrudt For- 

 bindelse med sine efterlevende Fraender. Naar disse iagttog at 

 offre til dem, blev de gode og beskyttende Genier, i modsat Fald 

 onde og odelaeggende. Saaledes havde hver Familje sine egne 

 Guddomme, sin egen Religion. Hos Hinduerne som hos Graekerne 

 og Romerne var det Sonnen, der havde den Pligt at offre til sin 

 Faders og sine Forfaedres Aander. Familjereligionen gik kun i 

 Arv paa Sverdsiden. „Le pere, seul interprete et seul pontife 

 de sa religion, avait seul le pouvoir de l'enseigner et ne pouvait 

 l'enseigner qu'a, son h'ls". Paa denne Maade knyttedes alle Ge- 

 nerationer af den samme Familje sammen til en uadskillelig Eenhed. 

 Familjen var et religiost Samfund, en Kirke med en saeregen Re- 

 gion, og derpaa beror nu dens Forfatning, saadan som vi kan 

 8 ee, at denne har vaeret hos Graekerne og Romerne i den aeldste 

 Tid; deraf udledes nu dens strenge indre Sammenhold, Huusfa- 

 derens uindskraenkede Magt, Sonnernes Umyndighed indtil Fade- 

 rens Ded, Kvindernes vedvarende Mindreaarighed eller ligefremme 

 Ufrihed, de saeregne Regler for Arvegangen og JEgteskabets Ind- 

 gaaelse o. s. v. Deraf fulgte det, at den i reent physisk Hen- 

 seende havde en anden Sammensaetning end nuomstunder, at den 



