539 



hvorvel stram nok, viser sig dog ulige mindre stram end hos Ita- 

 lerne og Gra3kerne paa det samme Culturtrin. Sonnerne blev 

 ifolge Tacitus selvstsendige, naar de i Folkeforsamlingerne var 

 bleven erkjendte som vaabenfore Msend; Kvinderne indtog en 

 friere Stilling: de kunde have Ejendom, endog Jordejendom ; — 

 Skilsmisse, Adoption var en langt friere Sag, havde langtfra en 

 saa hojtidelig Charakteer som t. Ex. hos Romerne. Familjen 

 nsermede sig ved sin Sammenssetning mere den moderne natur- 

 lige end den oprindelig patriarchalske eller religiose Familje; Blo- 

 dets Baand erkjendtes baade paa Spinde- og Sverdsiden, Agna- 

 tionsprincipet gjaldt ikke paa langt na;r saa ubetinget som hos 

 den antike Verdens Folk [Tacitus, Germania, Cap. 20]. Vi 

 finder vel Spor af et liguende Slsegts- eller Khlansvaesen hos Ger- 

 manerne som hos Kelterne eller Italerne; men disse Spor er 

 svage og utydelige. De eeldste tydske og nordiske Love folger 

 i sine Bestemmelser om Arvegangen eller Mandeboden Slaegt- 

 skabsgraderne meget langt, men gaar heller ikke udenfor de na- 

 turlige Sleegtskabsgrader, medens derimod romersk Ret udstrakte 

 Arve- og Vaergemaalsretten ogsaa til Gentilerne, d. e. saadanne, 

 der horte til samme Slaegt som den, efter hvem Arven var falden, 

 eller over hvem Vsergemaalet skulde oves, men som ikke kunde 

 godtgjore sit Sla3gtskabs Grad, ikke kunde paavise noget kjode- 

 ligt Forvandtskab. 



Det fremgaar heraf, at hos Germanerne det religiose Princip 

 i Familjeforfatningen har gjort sig mindre sterkt gjeldende, og et 

 lignende Forhold maa da ogsaa formodes at have fundet Sted 

 med de af Familjerne fremgaaede videre Samfundsdannelser. 

 SlaBgten, der var Overgangsled mellem Familje og Stat, mang- 

 lede; men dette maa have virket til, at Statsret og Familjeret 

 blev holdt skarpere ud fra hinanden, og at hiin derfor saameget 

 lettere kunde antage en reent verdslig eller practisk Charakteer. 

 Det er vistnok ojensynligt, at den videre Forening af Familjerne 

 til en Stat ogsaa hos Germanerne har vseret bygget paa en reli- 

 gios Sanction og vaeret betragtet som en guddommelig Indstif- 

 telse. Men det er tillige ojensynligt, at dette Statens kirkelige 



