DIFTERIENS FoREKOMST I NjORGE. 



41 



Heubner 1 paastaar derimod, at ifelge bans Experimenter 

 med at underbinde Fundus vesicae hos Kaniner, „die Moglichkeit 

 eines nichtinfectiosen Schleimhautcroups des Menschen zugegeben 

 werden muss", ligesom at ogsaa en „Tonsillencroup" maa tsenkes at 

 kunne ,opstaa af mekaniske Aarsager, der frembringer Kompression 

 af et Antal smaa Arterier og Vener ; thi -Forskjellen i Difteriens 

 og Kroupens Vaesen seger han deri, at i den ferste underkastes 

 Slimhindens og Submukosas Vsev med sine Blodkar en Koagula- 

 tionsnekrose, medens ved den sidste blot Epithelet og Slimhin- 

 dens Kapillaerkar blive udsatte for denne — alt tilsidst frembragt 

 ved Kompression af Karrene. Hans Opfatning af de herunder 

 herende Spergsmaal staar i Forbindelse med bans Anskuelser 

 af Difterien som en Almeninfektion, hvortil jeg senere skal 

 komme tilbage. 



Det kliniske Udslag af disse Undersegelser er Montis Arbeide : 

 Ueber Croup und Diphtheritis im Kindesalter, Wien 1884. livor 

 Kroiip defineres som et Symptomkomplex, der pludselig og rask 

 t'orer til acut Larynxstenose, og hvor den gamle pathologisk- 

 anatomiske Inddeling i katarrhalsk, kroupes og difterisk Larvngit 

 gaar igjen. Han anser den kroupese Laryngit for en af Difteri 

 fuldstaendig uafhsengig og lokalt forlebende Sygdom, som han 

 dog maa erkla?re for meget sjelden. 



Det samme anatomiske Grundlag for sin Anskuelse har 

 ugsaa Eichhorst, 2 der dog er nedt til at medgive. at man 

 ved Kroup undertiden har at gjore med miasmatisk-kontagiese 

 Indflydelser, medens paa den anden Side Strum pel 3 be- 

 stemt udtaler sig for Opfatningen af Kroup som Udslag af 

 en difterisk Infektion og endog gaar saa vidt, at han antager 

 Tilstedevaerelsen af en primaer difterisk Proces i Larynx for 

 tvivlsom. 



Under denne Divergens finder Virchow det nedvendigt 

 atter at pr?ecisere sit Standpunkt. I sine 2 Foredrag i Berlin. 



2 Handbuch d. spec. Pathol und Therap. 1883. B. I. 8. 273. 



3 Lehrbuch d. spec. Pathol, und Therap. 1883. S. 84. 



