den ferste Trakeotomi, 1 — for Aretseus fra Kappadokien (sand- 

 synligvis i 2den Halvdel af det lste Aarh. efter Kr.) i sin klare, 

 af den hippokratiske Aand gjennemtnengte Fremstilling hen- 

 leder Opmaerksomheden herpaa. I sit Skrift De causis et 

 signis morborum acutorum Lib. I. Kap. IX. 2 : „De tonsillarum 

 nlceribus" giver han sin beremte Beskrivelse af „ Syria et asgyptia 

 ulcera" : 



De pestartede Saar (paa Tonsillerne) er brede, dybe, smud- 

 sige, bedaekkede med en sterknet hvid, livid eller sort Vaadske. 

 Naar dette Overtraek gaar i Dybden, er og kaldes det iai<x?r { 

 (= crusta), og omkring denne Kruste opstaar en betydelig „ ru- 

 bor, inflammatio et venarum dolor" saaledes som i Anthrax. 

 Saarene kan angribe Uvula, der kan destrueres, Tungen, Tand- 

 kjedet og Alveolerne. Betaendelsen kan straekke sig til Halsen. 

 „De, som er saaledes syge, der i Lebet af faa Dage af Betaen- 

 delse, Feber, Stank og Hunger, eller dersom Sygdommen gjen- 

 nem Luftroret straekker sig til Brystet, saa kvasles de Syge endnu 

 samme Dag." Bern ere mest udsatte. Sygdommen forekommer 

 mest i .Egypten og Celosyrien. 



Som det vil sees, sondres her mellem Sygdommens Lokalisa- 

 tion til Svaelget og Munden og dens Forplantelse til Luftroret. 

 Det er interessant at sammenligne, hvad Forfatteren i et foregaa- 

 ende Kapitel De Angina 3 udtaler om de 2 Maader, hvorpaa denue 

 Sygdom kan ytre sig. I det ene Slags Angina (Kynanche - 

 Angina caniua, fordi Tungen staar frem som paa en Hund) ei- 

 der en Betaendelsestilstand i Tonsillar, Epiglottis, Fances, Uvula. 

 Tunge o. s. v., hvilken gaar over i Suppuration; i det andet 

 Slags (Synanche, fordi den „urget interius atque angit") er der 

 ingen Svulst af „lnstrumenta spirandi", tvertimod er de kolia- 

 berede; Ansigtet er blegt, Oinene indsunkne, Stemmen „suppri- 

 mitur". Kvaelningen er meget heftigere her end i det ferste 



Haeser a. St. B. I. S. 267. 

 Efter Universitetsbibliothekets smukke 

 supersunt. Recensuit et illustravit F ' 

 S. 290-291. 



A. St. S. 287. Kap. VII. 



