DIFTERIENS FOREKOMST I NORGE. 



185 



Det bliver derfor en uafviselig Fordring til den historiske 

 Kritik dels gjennem Studiet af de herhen herende Forhold i 

 Landet selv og Nabolandene, — fornemmelig da i den ferste 

 Tid, fer Sygdomsbegrebet Difteri var bleven slaaet fast, — at 

 henlaegge under denne sidstnaevnte Sygdom, hvad der under Be- 

 tegnelsen „Strubehoste" kan taenkes at hidrere fra en difterisk 

 Infektion, og dels at henfere til de forskjellige andre epidemiske 

 Sygdomme de Tifaelde af Strubeaffektioner. som det af Kilderne 

 kan sees, at Laegerne ofte selv bar anskuet som et Udslag af 

 disse Sygdommes Indvirkning. 



I det folgende skal en saadan kritisk Fremstilling forsoges, 

 samtidig med at Difteriens epidemiske Forhold gjeres til Gjen- 

 stand for Undersegelse. 



Som naevnt, antog Difterien i Europa i dette Aarhundrede 

 ferst omkring 1818 en betydeligere epidemisk Udbredelse. Men 

 allerede tidligere forekom der dog spredte Tilfaelde og mindre 

 Lokalepidemier paa flere Steder, f. Ex. Skotland, Irland ogtildels 

 Tyskland. Det synes ogsaa, som om de nordlige Lande heller 

 ikke er blevne forskaanede herfor. Saaledes berettes der fra 

 JBlekinge i 1810 1 om en pludselig opstaaende og meget ondartet 

 ^Kroupepidemi". Det har derfor en ikke ubetydelig Interesse, 

 at der i 1812 synes at vaere forekommet en lignende Epidemi 

 af „ Angina polyposa" i vort Fasdreland, ligeledes paa en staerkt 

 fcefaerdet Kyst, Tensberg og Omegn, hvilken Epidemi synes at 

 vaere ophert i 1814. Det fortjener ogsaa at hegges Maerke til, 

 at det af Udtalelser fra dette Aar fra Stadsfysikus i Bergen 



Grand til at tro, at denne livlige Handelsby muligens 

 omtrent samtidig kan have vaeret hjemsegt. Hvorvidt de i den 

 "fra en tredie Kystby, Kristianssand, for 1815 foreliggende ganske 

 maerkelige Beretning omtalte, ikke sjeldne Paralyser kan saettes 

 i Forbindelse med den i Slutningen afAaret observerede „kramp- 

 a gtige u Hoste, tor selvsagt ikke afgjeres. 



J Almqvist a. St. S. 16. 



