1888.] DIFTERIENS EOBEKOMST I NORGE. 211 



Vorstellimg lassen sich z. B. die nach Sublimat- und Arsenik- 

 einspritzimgen ins Blut entstehenden Diphtherial einzelner Schleim- 

 hautstellen anfiihren) wie von einer solchen, die von der Ober- 

 flache einer Schleimhant aus nach innen dringt". Til denne 

 Mening synes ogsaa Monti 1 at slutte sig, idet ban siger. at 

 Difteri udvikler sig som en almen eller lokal Sygdom, ligesom 

 ogsaa Eichhorst 2 og Kunze, 3 der rigtignok medgiver. at 

 Sygdommen „nur selten" begynder som Almenaffektion. 



Den Trendelbnrg-Oertelske Opfatning deles dog af en 

 Flerhed af de senere Forfattere, saasom Eothe, Gerhardt, 

 Liebermeister, Baginsky, Schiitz, 4 Noeldechen, 5 Fran- 

 Fran cot te 6 bar samlet de forskjellige Grande, der taler 

 for og imod hver af de 2 Theorier, og der skal nedenfor gives 

 et kort Kesume af denne Sammenstilling. 



I Difteri er en fra ferst af almen Blodinfektions- 

 sygdom. At Difterien i det mindste i en vis Periode af sin 

 Udvikling og i et stort Antal Tilfaelde er en almen Lidelse, vil 

 v el ingen benaegte; Albuminurien, Paralyserne, Kakexien, de 

 multiple Haemorrhagier viser dette tydelig. 



Som Grande for, at den fra ferst af skal vsere en almen 

 Blodinfektionssygdom, hvis vaesentlige Lokalisation er Anginaen, 

 har man anfort felgende: 



1 - Sygdommens epidemiske Optrseden. 



Men paa den ene Side er almene Sygdom me som Septikaemi 

 lk ke epidemiske, medens epidemiske Sygdomme, som Kolera, maa 

 °Pfettes som en fra ferst af lokal Sygdom. 



2. Sygdommens Kontagiositet. 



Men ogsaa ganske lokale Hndsygdomme, som Skabies, er 

 s toitsomine. 



3 - Barnealderens saregne og store Modtagelighed for denne 

 ygdom, ligesom for Scarlatina, Morbilli o. s. v. 



, 8i S. 133. » A. St. S. 944. " A. St. S. 58. 



« Wesen un d die Behandlune der Diphtheritis, Prag 1882. Allgem. med. 



