[No. 1. 



Men Aarsagen hertil kan seges i denne Alders fine og blede 

 Slimhinder og vel udviklede Tonsiller, der lettere optager den 

 indforte Smittespire. 



4. Det Misforhold. der ofte hersker mellem Lokallidelsen 

 og de almene Symptomer. 



Men man kan her toenke sig, at den difteriske Gift kan 

 besidde en forskjellig Grad af Virulens, idet den i en Del Til- 

 fselde blot frembringer lokale Symptomer, i andre hurtig traenger 

 ind i Blodet, nden at det kommer til lokale Afsaetninger. 



5. Generalisationen af Psendomembranerne. 



Men her kan indvendes, at Giften fra de primsere Mem- 

 braner ligesaa godt kan taenkes at gjennemtrange Legemet som 

 et fra en almen Infektion stammende Giftstof. 



6. Unyttigheden af den lokale Behandling. 



Men hertil kan indvendes, dels at man ikke kan vaere sikker 

 paa, om de anvendte Midler har vseret tilstrsekkelig virksomme; 

 thi det er ikke muligt at anvende saa sterke eller saa dybe 

 Kauterisationer i Svaelget, at man er sikker paa at have faaet 

 Giften destrueret: dels, at der intet er i Veien for at antage, at 

 det difteriske Virus allerede er trangt ind i Blodet, for de 

 difteriske Afleiringer har manifesteret sig. og altsaa fer man 

 har kunnet foretage nogen Behandling. 



7. Efter en kutan Difteri kan der komme en difterisk Angina. 

 Men dette maa jo heller tages til Indta3gt for en prims* 



lokal Begyndelse af Sygdommen. 



II. Difteri er en fra forst af lokal Sygdom. Herfor 

 er opfert felgende Grunde: 



1. Difteri recidiverer. 



Men ogsaa en Scarlatina, Rubeola o. s. v. kan recidivere, 

 om end sjelden. 



2. De infektiose Sygdomme har en bestemt Cyklus, hrad 

 Difteri ikke har. 



Men dette Punkt synes neppe at kunne veie noget nied 

 Hensyn til det Spergsmaal, om Difterien er en prima* l<> kal 

 eller almen Sygdom. 



3. Difterien debuterer med lokale Symptomer. 



