1888.] DIFTERIENS FOREKOMST I N0RGE. 321 



Naesen. 



1861. Brenne 1 : Difteri i Naesen var altid et betaenkeligt 

 Tegn. 



1873. I en ondartet Epidemi i Eidsvold begyndte Syg- 

 dommen hos det ferst angrebne Barn i Naesen, hvorfra den for- 

 plantedes ned til Svaelg og Strube. 2 



Huden. 



Fraseet de enkeltstaaende Observationer (f. Ex. af Seitz, 

 Perrin), hvorefter Difteri skal have udviklet sig paa en forhen 

 sund Hud, vil det vaesentlig vaere gjennem Exkoriationer eller 

 Saar, at Huden deltager i den difteriske Proces. Det viser sig 

 ogsaa her, at den Maade, hvorpaa Difterien manifesterer sig, 

 kan vaere forskjellig, idet der undertiden er observeret Epide- 

 mier, hvor der tiltrods for vel udviklede Lokalisationer til Svaelg, 

 Strube og Naese dog ikke er optraadt Difteri i Laesioner af Hud- 

 bedaekningen, medens andre Epidemier netop viser staerk Tendens 

 til at belaegge ethvert Saar med en difterisk Menibran, og atter 

 andre Epidemier — som allerede tidligere anfert — udmaerker 

 sig derved, at Sygdommen optraeder primaert paa Steder, der 

 er berovet sin Epidermis, uden at der samtidig er nogen anden 

 Lokalisation af Sygdommen i Organismen. 



Yndlingsstederne for Huddifterien er ekzematese Exkoria- 

 tioner bag og paa Orene, Hudfolder paa Halsen, omkring Anus, 

 i Ingvinal- og Kruralregionen, omkring Munden, i Iglebid og 

 Hudlosheder efter spansk Flue. Den bar Tendens til at udbrede 

 sig ovenfra nedad. 3 



1 M ller : Bilag til M.-B. for 1861. 



2 Trousseau (a. St. S. 462) anser Nsasedifteri som noesten altid dodelig - 



deler, og som han begrunder deri, at Exsudationsprodukterne ansamler sig 

 i alle Naesehulens Udhugtninger og dekomponeres, hvorved Almenintoxikation 

 og Septitemi kan fremkaldes. Smlgn. Haser (a. St, III B., S. 715), der 

 forta3ller, at under Epidemien i England 1859 Tar Naeaedifteri den farligste 

 Form med 95 pCt. Dadelighed, og at Snue i aUe Tilfrelde var det ferate 

 Symptom. 



