1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDIDS GR^SSKE HISTOBIE. 7 



jordskjaelv. Man kan derfor neppe med ret tillsegge ThuJcydid 

 nogen from felelse af afhaengighed ligeoverfor de guddommelige 

 magter. 1 Vistnok taler han om xa 8ai[j.dvia i samme betyd- 

 ning som ellers toc rf\c tu'xtjc, men man har vanskelig for 

 gjennem Thuhydids fremstilling at komme til den opfatning, at 

 han dermed har forbundet begrebet om et guddommeligt forsyn, 

 hvis styrelse mennesket skal underkaste sig, ikke alene i felel- 

 sen af sin egen afmagt, men ogsa i tillid til denne styrelses 

 heiere visdom. Han betoner mere det uafvendelige og vilkarlige, 

 og hans standpunkt er naermest resignationens, som den kommer 

 til udtryk i PeriMes' ord §, 64: <psp&'.v xp?) *<x Salvia avoryxou'oc- 

 I de karakteristiske ord, hvormed han ledsager Nikias' endeligt 

 f\, 86.5, blander der sig i denne resignation en bitter felelse af 

 det umulige i altid at bringe denne heiere styrelse i samklang 

 med de menneskelige begreber om retfaerdighed. 



Det bliver altsa Thuhydids opgave at' traenge tilbunds i 

 begivenhedernes naturlige sammenhaeng, ikke at lade sig neie 

 med at is to <pavepov Xsyo'^evai akin, men stille i forgrunden 

 T»)v aXirji'eaTaTT.v 7rpo'9<xa(.v, a^avsaTa'nriv hk X070 (a, 23). Og denne 

 strseben er det, som berettiger os til at betegne ham som den 

 ferste historiker i moderne forstand. Ved at se de historiske 

 fakta i lys af deres ydre og indre forudsaetninger forvandler 

 han dem fra hukommelsens ufmgtbare liggendefae til naering 

 for anden, og sasandt et sadant princip ma bevare sin gyldighed 

 for alle tider, har han ret til med selvfelelse at betegne sit 

 verk som et xTf^a efc id. Nar saerlig den nyere forskning pa 

 den graeske filologis omrade med forkjaerlighed har beskjaeftiget 

 sig med Thukydid, kunde man sege forklaringen i det umis- 

 kjendelige slaegtskab, som forbinder det thukydideiske verks and 

 med de moderne tanker. 



Classen: EinleituDg pag. LIX. 



