tages den korte almindelige bemerkning af Theophrast (Cic. 

 orator 12, 39/ Kun saa meget kan man slutte af XmopJwris 

 og Theqpomps fortsaettelser, at det har vseret almindelig kjendt 

 og skattet for midten af det 4de arhundrede, og at det heller 

 ikke sa kort tid efter fori'atterens dod kan have foreligget 

 fuldt afsluttet efter den oprindelige plan. De senere graeske og 

 romerske forfattere omtaler det hyppigt nok, men af deres udta- 

 lelser kan man kun komme til det negative resultat, at spergs- 

 malet om en forskjellig affattelsestid for verkets furskjellige 

 partier overhovedet ikke har foreligget i oldtiden. 1 Dionysius 

 fra Halikarnass, hvem man ikke kan frakjende et grundigt kjend- 

 skab til Thulydid, og som efter sine egne ndtalelser ogsa kjendte 

 de mest beremte filosofers og rhetorers dom om ham, 2 kunde 

 ellers med sin tendentiese kritik netop over de formelle sider af 

 Thuhjdids fremstilling umulig have forbigaet et sporgsmal, der 

 for en kritisk behandling af verkets komposition frembyder sa 

 fristende holdepunkter. Vi er altsa berettiget til at antage, at 

 den antike kritik ikke har taget noget anstod af de steder, 

 hvorpa theorien om en siic«:essiv affattelse er bygget, ligesalidt 

 som der om en sadan affattelse kan have existeret nogen litte- 



Nar nu Ullrich i sine bekjendte afhandlinger: Beitrage zur 

 Erklarung des Thucydides, Hamburg 1845, som har dannet ud- 

 gangspunktet for hele den felgende diskussion, forfaegter den 

 anskuelse, at Thukydid har forfattet de tre forste boger og 

 halvparten af 4de iudtil 4, 48 umiddelbart efter freden 421 

 under den forudsaetning, at krigen dermed havde fundet sin ende- 

 lige afslutning, og at ban sa, da krigen atter bred ud, holdt 

 hide med sin fremstilling og forst efter Athens indtagelse 404 

 gjenoptog traden og fortsatte skildringen af den archidamiske 



1 De eneste Spor af, at man har beskjaeftiget sig med verkets 

 affattelsesmSde, er Marcel/in § 47, hvor der berettes. at- den 

 endelige udarbeidelse, som hau henlaegger- til Skapte Ilyle, har 

 vaeret haseret pa forel0bige optegnelser, og Vita anoa. § 8, 

 hvorefter prooeuiiet skulde vsere forfattet fcidst. 



2 Dion. Hal. de Thucydide judicum pag. 813 og 824. 



