1888 ] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKTDIDS GR^ESKE HISTOEIE. 19 



seining matte fore videre. Man matte da, som Muller-Sfriihitu/ 1 

 ganske rigtig liar gjort, slutte, at Thukydid heller ikke bavde 

 nogen grund til at vente med offentliggjerelsen af den fuldendte 

 fremstilling, men at ban virkelig i tiden efter 421 har udgivet 

 den archidamiske krigs historie. Ullrich afviser vistnok udtryk- 

 kelig en sadan antagelse og ma gjere det (Beitr. pag. 128 anm. 

 151), da Thukydid efter hans opfatning ved krigens fornyede 

 udbrud 415 endnu ikke havde afsluttet den archidamiske krigs 

 historie, men hans efterfelgere, der forudsaetter en sadan afslut- 

 ning, kan ikke vaerge sig mod en sadan konsekvens. Man kunde 

 jo tsenke sig, at en sadan oprindelig udgave af de fire ferste 

 beger, der i mangt og meget matte have vaeret forskjellig fra den 

 senere, er forsvundet sa sporlest, at den ikke engang har efter- 

 ladt sig den korteste litteraturhistoriske notits. 



Men sagen er vel, at selve den forudsaetning, hvorpa man 

 bygger, er af en temmelig tvilsom beskaffenhed. 



Formelt var krigen afsluttet 421, men faktisk matte for- 

 holdene, som de artede sig allerede i de nsermest folgende 

 maneder, bringe alle illusioner om fredens varighed til at for- 

 svinde. Det ma her vaere fuldkommen tilstrsekkeligt at henvise 

 til Thuh/dirfs egen fremstilling s, 26 af de grunde, som gjer, at 

 man ikke kan betragte den tilstand, som indtradte efter freds- 

 slutningen, anderledes end som en G'teotcto; avoxux^. Man far 

 indremme, at hans udvikling pa dette punkt ikke er en blot og 

 bar tankekonstruktion post eventum for at bringe de to dele af 

 krigen i forbindelse med hinanden, men bygget pa kjendsgjer- 

 ninger, der forela allerede nmiddelbart efter fredens afslutning. 

 I virkeligheden matte vel enhver, der besad et lavmal af poli- 

 tisk indsigt, forsta at krigens fornyede udbrud blot var et tids- 

 spergsmal, nar man sa hen til, at fredsvilkarene pa ingen af 

 siderne blev opfyldt. at de maegtigste af de peloponnesiske for- 

 bundne, Korinthierne, Eleerne og Megareerne negtede at aner- 

 kjende disse vilkar (e, 17. 2 og s, 22, 1), at Boeoterne kun var 



1 Muller-StrfdHng: Thukydideische forschungen, Wien 1881, pag. 

 42 fgg. 



