20 



P. N. 0STBTE. 



villige til at ga ind pa en vabenstilstand, der kunde opsiges 

 med 10 dages varsel, og at den thrakiske krigsskueplads, hvor 

 kampen i de sidste ar vsesentlig havde koncentreret sig, berertes 

 sa lidet af freden, at fiendtlighederne der fortsatfces uden afbry- 

 delse. Disse iejnespringende kjendsgjerninger matte i og for 

 sig vaere tilstraekkelige til at gjere en optimistisk anskuelse af 

 situationen umulig for enhver, der besad forudssetninger for at 

 kunne overskue den, sameget mere, nar man, som Thukydid, fra 

 krigens begyndelse havde naeret forestillinger om dens vordende 

 betydning, hvortil de ferste krigsar i ingen henseende havde 

 svaret. 1 Krigspartiets agitationer i Athen og de dermed i for- 

 bindelse staende uroligheder pa Peloponnes, der forte til slaget 

 ved Mantinea 418, hvor athenerne og spartanerne atter modte 

 hinanden i aben felt, matte endmere abne ojnene for denne 

 formelle fredstilstands egentlige natur. De forestillinger om 

 forfatterens klare blik pa de politiske forhold, som nedvendigvis 

 ma forme sig under studiet af det thukydideiske verk, ma modi- 

 ficeres betydelig, dersom man antager, at Thukydid tiltrods for 

 disse kjendsgjerninger efter afslutningen af freden 421 ansa den 

 krig, som han ved dens udbrud havde troet i skjaebnesvanger 

 betydning for Hellas sknlde komme til at overga alle de fore- 

 gaende, for endelig afsluttet. 



Ligesa lidet overbevisende er UUrichs indvendinger mod 

 ferste bog som indledning til den 27arige krig. Det nytter her 

 lidet at henvise til, at krigens forskjellige episoder hos senere 

 forfattere anfores saerskilt og med forskjellige navne, og af den 

 grund forlange i indledningen en kronologisk fastslaen af krigens 

 varighed. En sadan inddeling af en lsengere krigsperiode i flere 

 afsnit med saeregne navne bar til alle tider va>ret betragte* som 

 naturlig, og man har ikke vanskeligt for at fiude analogier. 

 Thukydid selv udsondrer den ferste krig og giver den et eget 

 navn o tc?wtoc icoXsjio^, o ftsx%eTY)V s, 26, i samme ojeblik, som 

 han fremhaever, at den hele tid fra 431—404 er at betragte 



1 a, 1: i\zia*z [xfyav xs sasaQ-ai za' aS'-OAoyoTaxov T(5v koo- 



