1888. ] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDIDS GRSSSKE HISTOKIE. 41 



skriften i Lampsakos over Hippias' datter, kunde man vaere til- 

 bejelig til at se spor af vidtleftigere rejser. 



Fremstillingen af de historiske begivenheder beror ligeledes 

 i mange tilfaelde pa personlig iagttagelse. Hvorvidt denne aut- 

 opsi bar strakt sig, er det umuligt i det enkelte med fuld 

 sikkerhed at afgjere, men man fejler neppe ved at antage, at 

 en stor del af de livlige skildringer fra krigens ferste ar er 

 grnndet pa oplevelser i folkeforsamlingen eller felten. Ud- 

 trykkelig bevidnes dette om flere af de anforte taler (a, 22). 

 Fremdeles bar Thulydid vaeret i Athen under pesten og gjennem- 

 levet alle dens raedsler (p, 48). Som anferer for en attisk 

 eskadre ved Thrakiens kyst har han pa naert hold kunnet iagt- 

 tage Brasidas' felttog hesten 424 (8, 104). 



De kilder, hvorpa han bygger sin beretning i det overvejende 

 antal af tilfaelde, hvori han ikke som ejenvidne har kunnet vaere 

 tilstede, er dels authentiske dokumenter, dels digteres og histo- 

 rikeres verker, dels mundtlige beretninger. Freds- og forbunds- 

 traktater anferes e, 18; s, 23; s, 47; e, 77; I, 79; fr, 18; 37; 



58, breve ot, 128, 129, 138; ij, 11, indskrifter 54 og 59. 

 De egentlig litteraere kilder ma ifolge sagens natur i en skil- 

 dring, der vaesentlig beskjaeftiger sig med samtidige begivenheder, 

 spille en underordnet rolle. Det bliver her vaesentlig lste bog 

 og indledningen til 6te, som kommer i betragtning. At hans 

 frrmstilling af den aeldre historie ikke er frugten af et ensidigt 

 stadium af en enkelt eller et indskraenket antal forfattere, frem- 

 gar af a, 97 xclr :rpo Ijxoy aicaatv. Ved siden af Homer kan 

 man med bestemthed pavise benyttelsen af et eller andet kyklisk 

 digt. Nar han a, 9 naevner of xi aa^lax'XTOL llsAOTtovviqjfov 

 |j.vt[;j.v] Ttapa rtov rpoTspcv h^vyyi-jc: som sin kilde for atridernes 

 historie, er det sandsynligt, at han hermed sigter til Hellanikos' 

 Argolica. At han i hvert fald har kjendt denne forfatters Atthis, 

 fremgar, som ovenfor berert, af de indledende bemerkninger tii 

 pentekontaetien a, 97, 2. Heller ikke burde det kunne betviles, 

 at ThuTiydid har kjendt og delvis benyttet Herodot. Selv om 

 man forudsaetter, at dennes historie forst i sin helhed er bleven 

 offentliggjort 408. bliver den dog mindst to ar aeldre end Hella- 



