[No. 3, 



bemerkninger. Hos Thukydid meder os yderst sjelden en sadan. 

 Han skildrer sit faedrelands undergang — og man far huske pa, 

 at dette faedreland var det A then, som han selv rejser et minde 

 i den perikleiske gravtale — uden at de svaereste slag formar 

 at afpresse ham et smertens udbrud. Denne ro virker irriterende; 

 man feler sig mere imponeret end sympathetisk berert af frem- 

 stillingen og bliver undertiden fristet til at ga irette med for- 

 fatteren og betvile, at der bag denne rolige grandezza slar et 

 hjerte. Og dog beror dette umiddelbare indtryk pa en mangel i 

 forstaelsen af den thukydideiske fremstillings inderste vaesen. 

 Man holder sig ikke altid klart for ©je, at den antike historie- 

 skrivning i almindelighed og Thukydid i saerdeleshed arbejder 

 med andre former end den moderne. Hellenerens sans for det 

 plastiske fornsegter sig heller ikke i hans behandling af historien. 

 Det subjektive i hans fremstilling sammenarbejdes med selve 

 stoffet og indgar som kjed og blod i den historiske skildring. 

 Han betaenker sig ikke pa at gjengive statsmandens hemmeligste 

 tanker eller gangen i de fortroligste radslagninger som historiske 

 fakta, nar vedkommendes haudlinger viser, at han fornuftigvis 

 kun kan have vseret ledet af sadanne motiver, eller underhand- 

 lingernes resultat med sikkerhed lader ham slutte tilbage til 

 deres indhold. Hos Thukydid er denne strseben efter at lade det 

 subjektive moment gjennemtramge stoffet saerlig fremtrsedende. 

 Man har i en anden forbindelse talt om hans sky for at give 

 laeseren et indblik i sit personlige felelsesliv, 1 og denne bemerk- 

 ning har sin fulde berettigelse, ogsa nar det gjselder hans stil- 

 ling til historiske personligheder og forhold i videste udstraekning. 

 Han star ikke som den kolde tilskuer, men hans stemning 

 skaber sig et andet, et mere dramatisk udtryk, som oftest gj en " 

 nem de mange direkte taler, undertiden blot i skildringens 

 intense liv og varme. Det er, som om Thukydid mere end andre 

 forfattere sparer sin kraft til de steder, hvor stoffet har grehet 

 ham dybest. Med opgavernes storhed vokser hans evne. Hva 

 saerlig skildringen af pesten ang&r, er der vel neppe noget ste 



1 Classen: Einl. LVIT. 



